ISSN 2233-1603

GODINA XI, BROJ	21 JUNI 2022.

9 772233 160004

Internacionalni univerzitet BRČKO distrikt BiH

ČASOPIS ZA NAUKU, ISTRAŽIVANJE, RAZVOJ

Internacionalni univerzitet
Brčko distrikt BiH

NIR
Časopis za nauku–istraživanje–razvoj

godina XI, broj 21

Brčko, juni 2022.

NIR
Časopis za nauku–istraživanje–razvoj

STUDIJE I ČLANCI

Prof. dr Idriz Ćosić
Globalizacija i njen uticaj na međunarodni biznis i menadžment	7
Dr Stojan Aleksić, Mr Gordana Blagojević
Savremena softverska rješenja za modelovanje i simulacije u saobraćaju i logistici	21
Dr Stojan Aleksić, Mr Gordana Blagojević
Ispitivanje karakteristika motora s unutrašnjim sagorijevanjem	37
Prof. dr Hamdija Muratović
Mogućnosti unapređenja stečajnog postupka korištenjem
informacionih tehnologija	43
Dr. Damir Juras, Mia Juras
Kaznena djela zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj	55
Dr. Alman Kasumović, Prof. dr. Rahim Gadžić, Mr. Aida Kasumović
Savremena nastavna tehnologija – podrška i izazov u funkciji razvoja
sistema obrazovanja	67
Dr. sc. Marko Mijatović, Mr Vedrana Blagojević
Uloga nastavnika u radu s nadarenim učenicima	85
Nataša Milutinović
Autonomes Lernen und Lernstrategien im Deutschunterricht	95
Uputstvo za saradnike	103

ARTICLES AND STUDIES

Idriz Ćosić Ph.D.
Globalization and its impact on international business and management	7

Stojan Aleksić Ph.D., Gordana Blagojević M.Sc.
Modern software solutions for modeling and simulation in transport and logistics	21
Stojan Aleksić Ph.D., Gordana Blagojević M.Sc.
Testing the characteristics of internal combustion engines	37
Hamdija Muratović Ph.D.
Possibilities of improving the bankruptcy procedure using
information technologies	43
Damir Juras Ph.D., Mia Juras
Criminal offenses of drug abuse in the Republic of Croatia	55
Alman Kasumović Ph.D., Rahim Gadžić Ph.D., Aida Kasumović M.Sc.
Modern teaching technology – support and challenge in the function
of education system development	67
Marko Mijatović Ph.D., Vedrana Blagojević M.Sc.
The teacher’s role in working with talented students	85
Nataša Milutinović
Autonomno učenje i strategije učenja u nastavi Njemačkog jezika	95
Instructions for submitting a journal	103

STUDIJE I ČLANCI

6

Prof. dr Idriz Ćosic	UDC 339.9:658
Internacionalni Univerzitet Brčko distrikt BiH	Pregledni članak
ail: cosic.idriz@gmail.com

GLOBALIZACIJA I NJEN UTICAJ NA MEĐUNARODNI BIZNIS I
MENADŽMENT

SAŽETAK: Ako bismo izabrali jedan pojam koji simbolizuje duh današnjeg vremena to bi bio pojam globalizacije. Riječ koja samo par decenija ranije gotovo da nije imala mjesto u akademskim redovima ili medijima, postala je nezaobilazna. „Globalisation“, „Mondalisation“, „Globalizacion“, „Globalisierung“ – riječ koja je došla gotovo niotkuda, danas kruži svuda, obilježavajući najmoćniju silu koja oblikuje život savremenog svijeta. Globalni poredak još jučer djelovao je tako daleko i tuđe kao da se zbiva u nekom drugom svijetu, kao da se dešava nekim drugim ljudima. Već danas on postaje nova sudbina, sila koja pokreće nevidljive konce našeg svakodnevnog života. Međunarodna ekonomija je danas neuporedivo više integrisana u odnose na ranije. Globalna ekonomska integracija je veća i kompleksnija nego ikada u dosadašnjoj svjetskoj historiji. Već više vijekova se u transportu i komunikacijama manifestira fenomen globalizacije. Upravo u ovom radu bit će govora o pojedinim segmentima globalizacije s akcentom na ekonomsku.

KLJUČNE RIJEČI: globalizacija, uzroci, posljedice

Uvod

Prije samo pola milenijuma društva su bila razdvojena kao oaze u pustinjama dok danas čine bezbrojnim nitima povezan „Svjetski sistem“. Globalni poredak još jučer djelovao je tako daleko i tuđe kao da se zbiva u nekom drugom svijetu, kao da se dešava nekim drugim ljudima. Već danas on postaje nova sudbina, sila koja pokreće nevidljive konce našeg svakodnevnog života.
Međunarodna ekonomija je danas neuporedivo više integrisana u odnosu na ranije. Globalna ekonomska integracija je veća i kompleksnija nego ikada u dosadašnjoj svjetskoj historiji. Već više vijekova se u transportu i komunikacijama manifestira fenomen globalizacije.
Globalizacija tržišta je novijeg datuma a radi se o savremenom procesu koji stvara nove pretpostavke za uspješno poslovanje u međunarodnim okvirima i po kome određene industrije i preduzeća svoju perspektivu rasta i razvoja vide jedino u svjetskim razmjerama.
Ekonomska globalizacija označava u prvom redu stvaranje i utvrđivanje pravila jedinstvenog svjetskog tržišta sa slobodnim protokom roba i kapitala preko državnih granica.
Globalizacija svjetskih finansijskih tržišta i rast značaja institucionalnih investitora na tržištima razvijenih zemalja, te korespondirajući proces rasta značaja investitora u zemljama u razvoju u kontekstu reformi sistema socijalnog osiguranja podrazumijevat će znatno širu osnovu za izbor i struktuiranje portfolija u odnosu na postojeće.

7

Povećana internacionalizacija već internacionalizovanog biznisa predstavlja globalno
repozicioniranje već afirmisanih svjetskih kompanija i poznatih tvrtki.
Prve oblike globalizacije možemo zapaziti povezivanjem svjetova ekspanzijom velikih religija i civilizacija, vojnim osvajanjima i džinovskim carstvima, putevima svile i pomorskom trgovinom u starom vijeku.
Sljedeći talas globalizacije dolazi s periodom renesanse otkrićem novih svjetova i novih pomorskih puteva ali i Gutenbergovim otkrićem štamparske mašine.
Naredni talas globalizacije pokrenut je industrijskom revolucijom i kolonijalnom ekspanzijom koja karakteriše međunarodne odnose sve do početka Prvog svjetskog rata.
Savremeni talas globalizacije ima ubrzan ritam i u njemu dominira proces sve gušće povezanosti i međuzavisnosti. On je nastao pod uticajem ubrzane tehnološko-informatičke revolucije i usponom sve moćnijih transnacionalnih i nadnacionalnih ekonomskih sila i političkih institucija. Tehnološke su novine a posebno napredak u oblasti razmjene informacijama i u oblasti komunikacija, bez sumnje, igrale i igraju jednu od najznačajnijih uloga u nastanku i razvoju globalizacije.
Globalizacija finansijskog tržišta, prebacivanje ogromnih iznosa novca s jedne strane globusa na drugu stranu koje se odvijaju u djelićima jedne sekunde, organizacija transnacionalne proizvodnje i još mnogo toga bili bi nemogući bez ove tehnologije.

Pojam i definicija globalizacije

Termin globalizacija se još u kasnim osamdesetim godinama prošlog vijeka veoma rijetko koristio, kako u akademskoj literaturi tako i u svakodnevnom govoru. Termin je, kako kaže Entoni Gidens (Anthony Giddens), došao niotkuda da bi danas postao ključna tema u razmatranjima savremenih ekonomskih, političkih i inih zbivanja.
Priznata i važeća definicija pojma „globalizacija“ ne postoji ni u naučnoj, ni u javnoj debati o globalizaciji. Tako pojam globalnog obuhvata sve, skup svih različitih sredstava i uticaja u savremenim svjetskim odnosima na nivou planete Zemlje, pa čak i šire, bez obzira da li su ti uticaji korisni ili štetni za trajanje zajednice.
Globalizacija je rast i narastanje do svjetskih razmjera. Globalizacija je pojam koji koristimo da bismo opisali promjene u društvima, kulturi i svjetskoj ekonomiji koje dovode do dramatičnog porasta međunarodne razmjene (u trgovini, kulturi, ljudima, idejama i sl.). Globalizacija se često posmatra isključivo s gledišta ekonomije i tada se u prvi plan stavlja njen

8

učinak  na  liberalizaciju  trgovine  odnosno  razvoj  „slobodne  trgovine“.  Uprkos  tome,
globalizacija obuhvata mnogo šire aspekte društva.
Globalizacijom se naziva treća faza procesa internacionalizacije u svjetskoj privredi
(OECD 1992).
U prvoj fazi, od Drugog svjetskog rata do kraja šezdesetih godina, glavnu ulogu je odigrala svjetska trgovina, a stepen internacionalizacije se mjerio udjelom u svjetskom izvozu. Osim toga može se reći da postoji još pokušaja definisanja pojma globalizacija:
Po Elmaru Altfateru (Altvater) „[P]roces prevazilaženja istorijski nastalih granica. Ona je, dakle, sinonim za eroziju (ne za nestajanje) suvereniteta nacionalnih država i predstavlja 'odvajanje' tržišne ekonomije od moralnih pravila i institucionaliziranih veza društva…“
Međunarodni monetarni fond MMF definiše globalizaciju kao „stalno rastuću ekonomsku međuzavisnost država kroz povećanje obima međudržavnog prometa dobara i usluga, slobodnijeg protoka kapitala, i sve bržeg i šireg rasprostiranja novih tehnologija.“
Svjetska  banka  definiše  globalizaciju  kao  „slobodu  i  mogućnost  pojedinaca  i korporacija da uspostave međunarodne poslove s licima iz drugih zemalja.“
Šuman Martin (Schumann) globalizaciju definiše kao  „pokretanje snaga svjetskog
tržišta i ekonomsko slabljenje država…“
Dok Ulrih Mencel (Ulrich Menzel) vidi kao „kvantitativno i kvalitativno intenziviranje
prekograničnih transakcija i istovremeno prostorno proširivanje tih transakcija…”
Klaić (1978) o globalizaciji kaže: „Osnovno obilježje sadašnjeg društvenog života i stanja zemalja je prisustvo međuzavisnosti. Međuzavisnost i globalna rasprostranjenost na širokom prostoru poznata je kao globalizacija.“
Dok je za Berberovića (1996: 1) „globalizacija […] naziv za pretvaranje svijeta u jedinstven prostor“.
Ekonomska dimenzija ima bez sumnje veliko značenje i ona je jedan od važnih uzroka i pokretača procesa globalizacije i u drugim oblastima. Pri tome se ni u kom slučaju ne smije zaboraviti da globalizacija obuhvata mnogo više od rastuće integracije svjetske ekonomije i da se zbog toga ne smije ograničiti na ekonomske procese, što se često dešava.
Uslovno rečeno, ekonomska globalizacija i transnacionalne ekonomske sile smanjuju ekonomski suverenitet u značajnom obimu. I pored toga, stepen globalizacije i posljedice ekonomske globalizacije na nacionalne države se preuveličavaju. Ovo posebno, kad se zna da

9

početak 21. vijeka još uvijek karakteriše svijet u kojem dominantnu ulogu imaju nacionalne države. Nije ni lako ni jednostavno procijeniti implikacije globalizacije države.
Iako se ekonomska uloga države smanjila u značajnim oblastima, ona se proširila u drugom pogledu, te je zbog toga nerealno zaključiti da je uloga države postala suvišna. Upravo je obrnuto, jer je situacija višestruka, a uticaj globalne ekonomije na pojedine države je veoma neujednačen tako da i njen uticaj varira od oblasti do oblasti.
Naprimjer, finansije su mnogo više globalizirane nego usluge i industrija. Jasni pokazatelji globalizacije su podaci da se od 1950 do 1997. godine svjetska trgovina povećala za 20 puta, a od 1990. do 2000. godine se povećala za duplo, što je nevjerovatan porast u tako kratko vrijeme. Najveći problem globalizacije se ogleda u obogaćivanju bogatih i osiromašenju siromašnih.

Dimenzija globalizacije

Pri pravljenju razlike između pet dimenzija globalizacije (kao što je prikazano na slici 1.) važno je napomenuti da se te dimenzije ne mogu sasvim striktno odvojiti jedna od druge. Tako se, naprimjer, globalni problem zaštite okoline ne može posmatrati odvojeno od dimenzije
„ekonomija“ niti od dimenzije „politika“. Ta povezanost, ne samo između aktera nego i između područja, jedna je od specifičnosti globalizacije.

Kultura

Društvo

Ekonomija

Politika

Životna

sredina

GLOBALIZACIJA

Slika 1. Dimenzije globalizacije

Različite dimenzije prave presjeke različitih veličina s „globalizacijom“. Veoma je
bitno da se utvrdi šta sve spada u globalizaciju i da ekonomski procesi nisu jedini, iako

10

ekonomska globalizacija predstavlja uzrok za globalizaciju, ili da baš sve nije u tolikoj mjeri
određeno globalizacijom.

Ekonomska dimenzija

Primjere za različite dimenzije globalizacije možemo bez poteškoća pronaći u dnevnim novinama, s tim da ekonomska dimenzija uglavnom stoji u prvom planu (ogroman porast trgovine, direktno investiranje, globalizacija finansijskog tržišta, transnacionalna, integrirana proizvodnja, transnacionalne korporacije, konkurencija za sjedište preduzeća u državama i regijama, kraj nacionalnih ekonomija).
Često se naglašava da se ti procesi pogrešno označavaju kao globalizacija, jer se u suštini radi o ekonomskoj povezanosti Sjeverne Amerike, Evrope i jugoistočne Azije, odnosno Japana – sve je ograničeno na tzv. trijadu. S tim u vezi se u diskusiju o globalizaciji uvodi i pojam tzv. trijadizacije.

Dimenzija okoline

Globalni problemi kao što su zagrijavanje Zemljine atmosfere, ozonske rupe, uništavanje tropskih šuma najslikovitije predstavljaju globalizaciju, jer se ovdje nedvosmisleno radi o globalnim problemima koji se moraju rješavati globalno. Uprkos tome, čak i u području zaštite okoline postoje regionalni i lokalni problemi – zagađenje rijeka.
Međusobna prostorna i vremenska zavisnost očituje se i u sljedećem primjeru: sudbina i budući opstanak udaljenih malih ostrvskih država koje su se priključile organizaciji AOSIS zavisi o ponašanju svih nas, a posebno o ponašanju ljudi u visokorazvijenim industrijskim državama. Stalnim porastom nivoa mora, što je velikim dijelom prouzročeno nemarnim ponašanjem ljudi, tim državama prijeti uništenje potopom. Zato nije čudno da je tom problemu bila posvećena prva u redu Svjetskih konferencija održanih devedesetih godina, Konferencija u Riju 1992. godine.

Društvena dimenzija globalizacije

Svijet postaje „globalno selo“, nova vrsta komunikacije (chat, e-mail) omogućuju stvaranje „društva“ na daljinu. Ovakva druženja stoje rame uz rame s tradicionalnim druženjem unutar porodice ili s komšijama, ali ona ne predstavljaju zamjenu za ovu tradicionalnu vrstu druženja.

11

Kulturalna dimenzija

Produkcije iz Hollywooda mogu se vidjeti širom svijeta, prisutna je „amerikanizacija“ kulture, ali zbog toga ne nestaju lokalne i regionalne kulture. Upravo suprotno, osvješćivanje ovih lokalnih i regionalnih kultura i njihovo prezentiranje spada u prateće pojave globalizacije.

Politička dimenzija globalizacije

Politika se mora boriti s velikim problemima. Globalizacija i takmičenje za pridobijanje sjedišta vodećih kompanija ograničavaju prostor za djelovanje nacionalnih politika, jer se mnogi problemi sada mogu rješavati samo na internacionalnom nivou, tj. globalno. Moraju se pronaći nove političke forme i arene. Evropske integracije se obilježavaju kao jedan od najuspješnijih odgovora na izazove koje sa sobom donosi globalizacija.
Politika koja je i dalje organizovana teritorijalno, u sklopu nacionalnih država, povlači se pred porastom internacionalno, tj. globalno organizovane ekonomije. Slom socijalističkih sistema i prelazak na kapitalizam u velikoj se mjeri dogodio upravo zbog toga. Ali globalizacija nije kriva za sve ono što joj se stavlja na teret. Veoma često političari taj pojam koriste kao krivca za sve ili kao oružje u svakoj situaciji.

Uzroci i posljedice globalizacije

Uzroci globalizacije

Tehnologija

Brzina i troškovi transporta

Kraj hladnog rata

Kompleksni fenomeni mogu se objasniti samo multikauzalno. To je jedina stvar oko koje se slažu svi koji na ovaj ili onaj način učestvuju u debati o globalizaciji, sve ostalo je veoma kontraverzno. U zavisnosti od toga kakvo se razumijevanje globalizacije zastupa, spominju se različiti uzroci nastanka globalizacije. Na sljedećoj slici su imenovani najčešće spominjani uzroci globalizacije, ali to svakako nisu svi uzroci.

GLOBALIZACIJA

Globalni problemi

Liberalizacija

Slika 2. Uzroci globalizacije

12

Tehnološke su novine, a posebno napredak u području razmjene informacija i u području komunikacija, bez sumnje, igrale i igraju jednu od najznačajnijih uloga u nastanku i razvoju globalizacije.
Internet s više aspekata predstavlja oznaku globalizacije. Globalizacija finansijskog tržišta, prebacivanje velikih suma novca s jedne strane globusa na drugu u djelićima jedne sekunde i još mnogo toga, bilo bi nemoguće bez ove tehnologije.
Enormni porast trgovine kao bitan elemenat ekonomske globalizacije ima za posljedicu rapidno smanjenje troškova transporta i njegovo ubrzanje. Ovo posebno vrijedi za uslužni sektor: proizvodi kao što su software i baze podataka šalju se u vremenu mjerenom sekundama s jednog na drugi kraj svijeta.
Kraj hladnog rata često se imenuje kao jedan od uzroka globalizacije. Za vrijeme trajanja konflikta Istok – Zapad svijet je bio podijeljen, što je značilo manje saradnje između država, ali padom ove granice – padom tzv. čelične zavjese 1989/90. kontakt i saradnja među državama su se intenzivirali. Bivše države „istočnog bloka“ otvorile su se i izašle na svjetsko tržište. Sve više država se odlučuje za demokratiju i tržišnu ekonomiju, što onda predstavlja vodeće principe njihova daljnjeg razvoja.
Jednu od veoma važnih uloga – prije svega za razvoj svijesti – odigrali su globalni problemi. Globalni problemi zahtijevaju globalnu politiku i globalnu svijest. Međunarodne organizacije poput Greenpeacea ili Amnesty Internationala, koje se bave problematikom kao što su zaštita okoline i ljudska prava, su tzv. Global Players.
Kritičari globalizacije ukazuju na to da se više ne radi o prisilnom procesu, već da je globalizacija posljedica politike deregulisanja pod vodstvom SAD-a nakon drugog svjetskog rata. Bez liberalizacije svjetske trgovine u okvirima Svjetske trgovinske organizacije (WTO-a), ovakav razvoj ne bi bio moguć.

Posljedice globalizacije

U javnoj debati o globalizaciji jedna od tema je i rasprava o posljedicama globalizacije tokom koje se koriste neke od riječi spomenutih u dolje predstavljenom dijagramu. Dijagram, svakako, ne obuhvata sve pojmove koji se dovode u vezu s posljedicama globalizacije.

13

Erozija nacionalne
Države

Jaz između bogatih i
siromašnih

Društveni otpad

GLOBALIZACIJA

Uništavanje životne sredine

Milioneri koje nije moguće
kontrolisati

Slika 3.  Posljedice globalizacije

U procjeni stvarnih efekata globalizacije treba najprije imati u vidu činjenicu da ne postoji saglasnost o tome da li je riječ o novom fenomenu ili samo dijelu opšteg procesa integracije. Došlo je do formiranja globalnog tržišta i do formiranja svijesti o sve većoj međuzavisnosti i njom izazvane kompresije prostora i vremena kao i do rasprostiranja identičnih formi organizacije života na gotovo cjelokupnom socijalnom prostoru svijeta.
Najznačajnija karakteristika globalizacije, ipak, je širenje demokratije. Nekadašnje veoma čvrste teritorijalne granice, granice državne moći ili granice među narodima koji žive u dvije različite države postaju propusne. Iza sintagme erozija nacionalne države skriva se i veoma napredan projekat Evropske unije. U Evropskoj uniji su države prenijele svoje nadležnosti na nadnacionalne organizacije, pa su čak napravile i monetarnu uniju.
Uništavanje okoline postojalo je kao i nepravedna raspodjela i prije globalizacije, ali je globalizacija zaoštrila ove probleme. S druge strane, globalizacija stvara i preduslove da se za globalne probleme na globalnom nivou pronađe odgovarajuće rješenje.
Povećavanje konkurentne sposobnosti na globalnoj berzovnoj poziciji socijalnih usluga, a time i snižavanje doprinosa na plaće, procjenjuje se s ekonomskog nivoa kao puka potreba, dok sindikati istovremeno upozoravaju da potiče proces stvaranja „društvenog otpada“. Činjenica je da radnici u Indiji zarađuju manje nego u Evropi i da će to u nekoj doglednoj budućnosti  i  ostati  tako.  Međutim,  to  preduzećima  daje  dovoljno  prostora  da  prijete

14

preseljenjem svojih fabrika u zemlje „jeftine radne snage“. Ipak, ova, na prvi pogled sasvim jasna logika ima i drugu stranu medalje – odluka o sjedištu firme i proizvodnih tvornica ne donosi se samo na osnovu podataka o jeftinoj radnoj snazi.
Veliku ulogu pri tome igraju i drugi faktori, kao što su prisutnost i blizina tržišta na koje
će se plasirati robe ili nivo obrazovanja radnika.
Globalizacija ne znači samo da se sve može svugdje bez problema proizvoditi. Globalizacija se može instrumentalizirati kao argument protiv prijetnji o preseljenju proizvodnje u zemlje „jeftine radne snage“.

Uticaj globalizacije na međunarodni biznis i menadžment

Nova poslovna perspektiva se otvara relativiziranjem nacionalnih granica u tržišnom i poslovnom smislu. Podjela na lokalna, nacionalna, regionalna i međunarodna tržišta postaje sve manje relevantna za međunarodni biznis i menadžment. Nijedno tržište ne može da se razvija izolovano i u vakumu. Svijet sve više postaje jedinstveno i dostupno tržište za svako aktivno, konkurentski profilisano i superiorno preduzeće.
Naime, možemo reći da globalizacija predstavlja logičnu i realnu posljedicu dostignutog nivoa razvoja, a pogotovo nivoa svjetskog izvoza i uvoza. Dolazi do slobodnog kretanja kapitala, rada, ideja i informacija u svjetskim razmjerama. Nadmoć poslovnih i razvojnih poluga (tehnologije, kapitala, menadžmenta i marketinga) nad državnom regulativom pojedinih zemalja predstavlja svojevrsni interes globalnog biznisa.

Globalni tehnološki pritisak

Sedamdesetih godina prošlog vijeka američke su kompanije još uvijek relativno lako konkurisale u svijetu. Zemlja je imala najbolju tehnologiju i najbolje rukovodeće snage, kao i poznato ime. Danas postoje mnoge nove tehnologije kod konkurenata u Evropi, Japanu, pa i u manje razvijenim zemljama. Povećava se broj privrednih sektora i industrijskih grana, kao i proizvodnih kapaciteta koji moraju biti projektovani na podlozi potencijala svjetskog tržišta, kako bi se ostvarila ekonomska opravdanost i prihvatljiva konkurentnost.
Proizvodnja brodova, čelika, aviona, automobila, televizora, robota, kompjutera i drugih elektro uređaja, kao i proizvodnja visoke tehnologije, iza kojih stoje velika ulaganja u istraživanja, razvoj i proizvodnju, moraju da računaju na primjenu globalnih poslovnih strategija.
Proizvodnja za potrebe svjetskog tržišta postaje jedino ekonomski logična. I određeni
proizvodi široke potrošnje i niže vrijednosti zahvaljujući izmjenama u načinu proizvodnje i

15

tržišnim strategijama, dobijaju status globalnih zajedno sa svojim proizvođačima. Nove tehnologije i proizvodne inovacije doživljavaju sve bržu difuziju i afirmaciju u međunarodnim razmjerima. Životni ciklus proizvoda i tehnologije rapidno se skraćuje. Dolazi do skraćivanja vremena zaostajanja imitacija za inovacijama. Očito da savremeni razvoj proizvodno-tehničkog faktora, značajnim dijelom doprinosi ukupnom procesu globalizacije poslovnih aktivnosti.

Korporativno reagovanje na globalizaciju

Logično je da su multinacionalne i transnacionalne korporacije prve počele da slijede i uvažavaju proces globalizacije tržišta. Njihovo poslovno razmišljanje u nadnacionalnim i supranacionalnim razmjerama najbliže je globalnom načinu razmišljanja. Reagovanje na globalizaciju se dosta razlikuje, prevashodno zbog prirode proizvoda i tehnologije.
Ilustrativna su istraživanja Frederika Gluka (Fredicka Gluck): „Konvergentnost nivoa dohotka i standardizacija ukusa su vodili globalizaciji proizvodnje odjeće, u avionskoj industriji su to bili zahtjevi velikih ulaganja u istraživanje i razvoj, u elektronici, potreba za ekonomijom obima i efektima od krive iskustva.“
Najrentabilniji konkurent postaje onaj koji iskoristi prednosti globalnog tržišta i cijeli svoj poslovni sistem projektuje u skladu s tim. Kada se definiše globalni karakter posla, traži se tehnologija širom svijeta koja će biti podobna za najveći broj tržišta.
Kada se oblikuje proizvod, ide se za tim da on bude prihvatljiv u maksimalnom broju zemalja Katepilar (Catepilar), da stigne do maksimalnog broja različitih tržišnih segmenata Tojota (Toyota), ili da bude lako prilagodljiv za različita tržišta Erikson (Erikson- telekomunikacijska oprema).

Globalna strategijska opredjeljenja

Svjetsko tržište daje nove šanse i nove izazove svim aktivnim učesnicima na njemu. U uslovima globalizacije postaju kritična prava strategijska opredjeljenja. Profesionalizacija i kvalitet međunarodno orijentisanog menadžmenta postaju opredjeljujući u pronalaženju tih strategijskih opredjeljenja. Pesimizam će zadesiti one privrede i privredne subjekte koji se budu orijentisali samo na sigurna i familijarna tržišta, one subjekte koji se orijentišu na pasivan pristup u međunarodnom poslovanju i koji se opredijele da idu linijom manjeg otpora.
U  procesu  globalizacije  pobjeđuju  preduzeća  koja  razvijaju  bolji  menadžment  i
praktikuju bolji marketing.

16

1.10.1. Globalni strategijski odgovori

Uspješne strategije međunarodnog biznisa i menadžmenta u periodu intenziviranja procesa globalizacije će biti obilježene kombinacijom dolje navedenih trendova:
Strategijsko partnerstvo: Pod pritiskom opšteg globalizma, kao poslovne filozofije, mnoge firme će ulaziti u razne forme nadnacionalnih alijansi s kooperantima, dobavljačima, distributerima, kupcima, pa i konkurentima. Strategijsko partnerstvo će ići mnogo dalje od koncepcije zajedničkog ulaganja.
Oštra cjenovna konkurencija: Novi i sve oštriji zahtjevi globalne konkurentnosti će uticati na to da će firme sve više napuštati koncepciju punih troškova pri određivanju svojih cijena i ispoljavati veliku fleksibilnost u politici cijena. Strategija penetracijskih cijena će biti sve prisutnija radi osvajanja masovnog tržišta, značajnog tržišnog učešća i profita na dugi rok.
Fokusiranje tržišta Trijade: Konkurencija unutar tržišta Trijade (SAD s Kanadom,
Evropa, Japan s NIZ) će biti oštrija i dinamičnija nego u ostalim dijelovima svijeta.
Korištenje svjetskih resursa: Globalizacija ima mnogo šire poslovne efekte od čisto tržišnih i marketinških. U funkciji opšte konkurentnosti i konkurentnosti cijena, sve će se više govoriti o globalnoj podjeli proizvodnje, globalnom snabdijevanju i globalnim finansijama. Sirovine, radna snaga, tehnologija i kapital će se sve više kombinovati i koristiti u svjetskim razmjerama.
Afirmacija usluga: Globalizacija industrijskih grana i globalna afirmacija proizvoda značajno mijenjaju i poziciju sektora usluga. Usluge već sada učestvuju s 30 % u svjetskoj trgovini.
Pronalaženje tržišnih niša: Za ostvarivanje globalne konkurentnosti nije nužno da preduzeće bude veliko. Preduzeća male i srednje veličine, procesom globalizacije, također, dobijaju svoju šansu. Njihova strategija će uglavnom biti usmjerena na pronalaženje tržišnih niša i kreiranje strategijskog partnerstva.
Isticanje kvaliteta: Kvalitet proizvoda i usluga se mora kontinuirano unapređivati, ukoliko se želi efikasno parirati konkurentskim odnosima na tržištu. Savremeni potrošači teže što većim mogućnostima izbora.
Preventivno kreiranje globalnih proizvoda: Radi se o potrebi prethodnog planiranja mogućih modifikacija, kako bi se izbjegli naknadni troškovi. Sve uočene specifičnosti i očekivane razlike se maksimalno uvažavaju pri projektovanju i dizajniranju totalnog koncepta proizvoda, tako da se moguće modifikacije nakon lansiranja proizvoda svedu na što manju mjeru.

17

Zaključak

Globalizacija je i među najneupućenijima prestala biti fenomen koji se dešava negdje
„vani“ i nekome drugom. To je proces koji se odvija upravo „ovdje“ i koji snažno utiče na intimni i lični aspekt života svakoga od nas.
Globalizacija je pojam koji koristimo da bismo opisali promjene u društvima, kulturi i svjetskoj ekonomiji koje dovode do dramatičnog porasta međunarodne razmjene (u trgovini, kulturi, ljudima, idejama i sl.). Globalizacija se često posmatra isključivo s gledišta ekonomije i tada se u prvi plan stavlja njen učinak na liberalizaciju trgovine tj. razvoj „slobodne trgovine“. Enormni porast trgovine kao bitan element ekonomske globalizacije ima za posljedicu rapidno smanjenje troškova transporta i ubrzanje istog. Ovo posebno važi za uslužni sektor: proizvodi kao što su software i baze podataka šalju se u rekordnom vremenu mjerenom sekundama s jednog na drugi kraj svijeta.
Pored ubrzanog tehničko-tehnološkog razvoja kraj hladnog rata se često imenuje kao jedan od uzroka globalizacije. Tokom trajanja konflikta Istok – Zapad svijet je bio podijeljen, padom ove granice – padom tzv. čelične zavjese 1989/90. kontakt i saradnja među državama su se intenzivirali. Bivše države „istočnog bloka“ otvorile su se i izašle na svjetsko tržište. Sve više država se odlučuje za demokratiju i tržišnu ekonomiju, što onda predstavlja vodeće principe njihovog daljeg razvoja.
Dilema koja se ističe kao ključna u raspravama i razmatranjima fenomena globalizacije glasi: Da li globalizacija dovodi do povećavanja nejednakosti država u cijelom svijetu ili, suprotno tome, ona upravo doprinosi smanjivanju nejednakosti među državama u njihovom ekonomskom razvoju? I dok se na jednom polu nalaze oni koji ovaj proces smatraju poželjnim i korisnim zbog jačanja konkurencije, stvaranja preduslova za kreiranje zdravijeg tržišta i mogućeg smanjenja jaza između bogatih i siromašnih zemalja, na drugom kraju nalaze se oni koji smatraju da globalizacija produbljuje nejednakosti i dovodi do permanentne periferizacije siromašnijeg dijela naše planete.
Pored pitanja ekonomske nejednakosti država u svijetu, globalizacija nosi i druge izazove i dileme. Potreba da se stvore uslovi za brži privredni razvoj, potreba za očuvanjem životne sredine i društvene stabilnosti, efikasno međunarodno održavanje mira, sužavanje tehnološkog i socijalnog jaza između bogatih i siromašnih, uloga i uticaj multinacionalnih korporacija u modernom svijetu, obezbjeđenje viših zdravstvenih standarda, zajedničko shvatanje ljudskih prava i očuvanje kulturnog identiteta u sve homogenizovanijem svijetu, samo su neke od tema koje prate rasprave o procesu globalizacije.

18

Značaj ovog procesa doveo je do oštre polarizacije na pobornike i kritičare globalizacije. Pobornici globalizaciju vide kao jedan nov proces, koji se može mjeriti prodorom interneta; oni smatraju da je to jedina ideologija koju treba propovijedati te da ona predstavlja trijumf tržišta. Kritičari smatraju da globalizacija nije sasvim nov proces, da on postoji vijekovima, stalno napredujući uz povremeno veliko nazadovanje. Smatraju da svaka zemlja, a ne samo Amerika, u praksi gleda na tržište kao na sredstvo, a ne ideologiju, koje je na domaćem terenu prilagođeno sistemu raspodjele zarada i moralnih vrijednosti određenih lokalnim društvenim normama. Kritičari se dijele na one iz bogatih zemalja koji se plaše posljedica globalizacije po njih same, i na one koji globalizaciju napadaju zbog toga što ih, ponekad s dobrim razlogom, mimoilazi.

LITERATURA

Berberović, L. (1996). Globalizacija ili diktiranje budućnosti. Svjetlost, Sarajevo. Klaić, B. (1978). Rječnik stranih riječi: tuđice i posuđenice. Nakladni zavod MH. Rakita, B. (2006). Međunarodni biznis i menadžment. Beograd: Čuruga Print.
Pečujić, M. (s.d). Globalizacija-dva lika sveta. Nepublikovano predavanje. Pravni fakultetu u Beogradu (Internet 27. 04. 2022.)
www.dadalos.org (Internet 27. 04. 2022.)
www.ius.bg.ac.yu (Internet 27. 04. 2022.)
www.wikipedia.org (Internet 27. 04. 2022.)

19

Idriz Ćosic, Ph. D.
Internacionalni Univerzitet Brčko distrikt BiH
ail: cosic.idriz@gmail.com

GLOBALIZATION AND ITS IMPACT ON INTERNATIONAL BUSINESS AND
MANAGEMENT
Summary
If we were to choose one term that symbolizes the spirit of today, it would be the term globalization. A
word that only a few decades earlier had almost no place in academic ranks or meii, has become unavoidable.
„Globalization“, „Mondalization“, „Globalization“, „Globalization“ - a word that came from almost nowhere, is circulating everywhere today, marking the most powerful force that shapes the life of the modern world. Even yesterday, the global order seemed so far away and alien as if it were happening in another world, as if it were happening to some other people. Already today it is becoming a new destiny, a force that moves the invisible threads of our everyday life.
Today, international economics is incomparably more integrated than before. Global economic integration is greater and more complex than ever before in world history. The phenomenon of globalization has been manifested in transport and communications for centuries.
It is in this paper that we will talk about certain segments of globalization with an emphasis on economic.

Keywords: globalization, causes, consequences

20

Dr Stojan Aleksić	UDC 656:004.94
Internacionalni univerzitet Brčko distrikt BiH	Pregledni članak
Mr Gordana Blagojević
Saobraćajna i elektro škola Doboj, BiH

SAVREMENA SOFTVERSKA RJEŠENJA ZA MODELOVANJE
I SIMULACIJE U SAOBRAĆAJU I LOGISTICI

SAŽETAK: Kada termin simulacija koriste računarski stručnjaci, organizatori, menadžeri ili statističari, obično pod simulacijom podrazumijevaju proces izgradnje apstraktnih modela za neke sisteme ili podsisteme realnog svijeta i obavljanje većeg broja eksperimenata nad njima. Modeliranje predstavlja proces koji uspostavlja veze između realnog sistema i modela, dok simulacija predstavlja proces koji uspostavlja veze između modela i računara. Proces simulacije uzima model koji je nastao u procesu modeliranja, unosi potrebne ulaze, stvara simulacijski model za softverski program koji koristimo te vrši eksperimentisanje na njemu. Danas se u procesu planiranja, optimizacije i vještačenja u saobraćaju upotrebljavaju visoko sofisticirani softveri. U radu je dat pregled najvažnijih softvera u oblasti saobraćaja i logistike koji su danas u upotrebi.
KLJUČNE RIJEČI: simulacija, saobraćaj, simulacioni softveri, modelovanje, logistika

Uvod

Veliki napredak u području saobraćaja i logistike iziskuje donešenje brzih i efikasnih odluka. Zbog toga današnje vodeće svjetske firme koje se bave područjima saobraćaja i logistike koriste razne simulacijske alate kako bi optimizovali svoje poslovanje. Simulacijski alati uveliko pridonose razvoju logistike i saobraćajnih sistema. Zbog visine troškova eksperimentisanja u realnom sistemu izrađuju se simulacijski modeli preko kojih se optimizuju procesi u saobraćaju i logistici.
Pojmovi transport, saobraćaj i logistika su usko povezani pojmovi i često dolazi do njihovog miješanja. Transport i transportna djelatnost se definiše kao djelatnost koja osim prevoza uključuje i sve druge aktivnosti vezane uz proces premještanja ljudi i dobara s jednog na drugo mjesto. Ove aktivnosti obuhvataju sve radnje i procese vezane uz pripremu i odabir vozila, prevoznu dokumentaciju, pripremu putnika i robe za proces prevoza i premještanja, kao i druge djelatnosti vezane uz realizaciju transportnog procesa.
Saobraćaj se može definisati kao privredna djelatnost čija je zadaća zadovoljenje potreba za premještanjem ljudi i dobara u prostoru, uzimajući pritom u obzir i vrijeme potrebno za realizaciju tog procesa, a u tom procesu su sadržani prevoz, transport, dodatne usluge kao što su agencijski poslovi, berze prevoznih kapaciteta, skladištenje i druge aktivnosti (Ivaković, Stanković i Šafran, 2010).
Također,  pojam  logistike  je  potrebno  detaljno  objasniti.  Povezanost  logistike  sa
saobraćajem i transportom nalazi se u činjenici da logistika podrazumijeva pravi proizvod u

21

pravo vrijeme. Bez funkcionisanja sva tri sistema kao cjeline, to ne bi bilo moguće. Na primjer, ako maloprodajno preduzeće želi tačno određenu količinu proizvoda da bi zadovoljili krajnje kupce na vrijeme, potrebno je pravovremeno odabrati transportno preduzeće koje bi tu uslugu i obavilo.

Uloga simulacija i modela u nauci i inženjerstvu

Modeliranje i simulacije dvije su usko povezane računarske aplikacije koje danas igraju glavnu ulogu u nauci i inženjerstvu. Oni pomažu naučnicima i inženjerima da smanje troškove i potrošnju vremena na istraživanja. One su također korisne običnim ljudima da ih lako razumiju i za nešto obuče.
Modeliranje je stvaranje 'modela' koji predstavlja objekt ili sistem sa svim svojstvima ili podskupom svojstava. Model može biti potpuno isti kao izvorni sistem ili ga ponekad aproksimacije odstupaju od stvarnog sistema1. Na primjer, računarski model broda može pružiti 3D vizualizaciju broda tako da se korisnik može okretati i zumirati kako bi dobio jasnu ideju o dimenzijama broda. Matematički model se razlikuje od 3D modela. Matematički model opisuje sistem preko jednačina. Modeliranje može smanjiti troškove postupka i ubrzati napredak u istraživanju.
Simulacija je tehnika proučavanja i analize ponašanja stvarnog svijeta ili imaginarnog sistema oponašanjem u računarskoj aplikaciji. Simulacija je rad na matematičkom modelu koji opisuje sistem. U simulaciji se mijenja jedna ili više varijabli matematičkog modela i uočavaju se promjene ostalih varijabli. Simulacije omogućuju korisnicima predviđanje ponašanja sistema iz stvarnog svijeta. Na primjer, ponašanje motornog vozila može se simulirati pomoću matematičkog modela koji opisuje vladajuće zakone fizike. Korisnici mogu mijenjati varijablu poput brzine, mase i posmatrati stabilnost vozila.
Simulacije se, također, koriste za osposobljavanje ljudi za neke specifične aktivnosti i reagovanje na neočekivane situacije. Primjeri takvih simulacija su simulatori automobila i leta koji obučavaju vozače i pilote.
Mnoga preduzeća za poboljšanje svog poslovanja koriste simulacije. Simulacija predstavlja model realnog sistema i omogućuje eksperimentisanje na realnim sistemima. Primjenom simulacija se omogućuje mijenjanje ulaznih podatka, te simulacije daju odgovor na pitanje: Šta će se dogoditi ako...? Stoga, poboljšanje poslovanja bilo kog sistema je nezamislivo bez simulacija.

1        https://hr.strephonsays.com/modelling-and-vs-simulation-7175

22

Simulacija je proces rješavanja realnih problema izvođenjem eksperimenata na simulacijskom modelu. Realni sistemi ili pojave oponašaju se simulacijskim modelom u svrhu ispitivanja, odnosno izvođenja zaključaka o njihovom funkcioniranju. Osnovni koncept simulacijskog modeliranja je sledeći: stvarni sistem (postojeći ili još nepostojeći) opisuje se modelom. Stanje sistema predstavljeno je stanjem modela koje je određeno varijablama stanja. Model reprezentuje sistem sa željenim nivoom aproksimacije. Izrada modela naziva se modeliranje, a model se zadaje simulacijskim jezikom. Nakon što je izrađen model, pristupa se samom simuliranju koje se odvija izvođenjem posebnog programa simulatora na računaru. Rad simulatora je upravljan modelom. Izvođenjem simulacije dobijaju se različiti podaci koji se mogu upotrijebiti u razne svrhe. 2
Raspoloživost simulacionih jezika specijalne namjene, snažne računarske performanse i sniženje cijena operacionih istraživanja, načinili su simulacije jednom od najšire primjenjivanih alata kod sistemskih analiza. Simulacije mogu biti upotrijebljene u sljedeće svrhe (Jovanović, 2011):
Simulacije omogućavaju izučavanje i eksperimentisanje s unutrašnjim interakcijama
sistema.
Informacione i organizacione varijante sistema mogu biti simulirane a efekti mogu biti
posmatrani na ponašanju modela.
Stečeno znanje u toku dizajniranja simulacionih modela značajno je za poboljšanja predmeta istraživanja.
Izmjene  simulacionih  ulaza  su  korisne  tamo  gdje  su  promjenljivosti  parametara
najvažnije.
Simulacije mogu biti korišćene da povećaju mogućnost analitičkog rješenja metodologije.
Simulacije se koriste i u eksperimentima s novim dizajnom, za osiguranje u slučaju neočekivanih dešavanja.
Simulacije se koriste za verifikovanje analitičkih rješenja.
Simulacije različitih sposobnosti mašina mogu da pomognu u objektivizaciji zahtjeva
korisnika.
Dizajniranje simulacionih modela omogućuje učenje znatno lakšim, bržim i jeftinijim.
Animacije prikazuju sistem kroz simulacione operacije tako da omogućuje jednostavno
predstavljanje plana.

2           http://docbook.rasip.fer.hr/ddb/public/index.php/publication/html/rasipbook/id/3?chapter=1.1.1

23

Moderni sistemi (fabrike, servisi…) su tako složeni da unutrašnje interakcije mogu biti
posmatrane samo kroz simulacije.

Vrste simulacijskih alata

Dvije su glavne metode simulacijskog modelovanja: simulacija diskretnih događaja i kontinualna simulacija čija je posebna podvrsta sistemna dinamika. Svrha je simulacije diskretnih događaja detaljan prikaz ponašanja realnoga sistema uz upotrebu stohastičkih varijabli. U modelima sistemne dinamike agregiraju se entiteti i događaji u odjeljke i tokove kako bi se simuliralo ponašanje sistema s povratnom spregom (engl. feedback loop) za koje se pretpostavlja da su deterministički po svojoj funkciji iako uključuju varijable probabilističkih karaktera (brzine ili vjerovatnoće prelaska iz jednog u drugi odjeljak).
Podjela modela:
prema strukturi na fizičke i apstraktne,
prema ponašanju u vremenu na statičke i dinamičke,
prema načinu rješavanja na konceptualne, matematičke i simulacijske.
Fizički model je manja ili veća fizička kopija nekog objekta. Objekt koji se modelira može biti mali (na primjer, atom) ili veliki (na primjer, Sunčev sistem). Apstraktni modeli zovu se tako jer su pojedini elementi (ili varijable) tih modela prikazane simbolima ili brojčanim vrijednostima, dakle apstraktnim pojmovima. Statički modeli ne zavise od vremena, zapravo su prikaz sistema u jednom trenutku. Statički modeli se upotrebljavaju za opisivanje sistema u stacionarnom stanju. Dinamički modeli uključuju vrijeme u modelu, te predstavljaju sisteme koji se razvijaju vremenski…
Navedeni modeli su prikazani na sljedećoj slici.

Matematički
model

Statički (u jednom trenutku)

Dinamički (promjena kroz vrijeme)

Kontinualni

Diskretni

Slika 1. Vrste modela

24

Može se, također, reći da su tri vrste modela prema ovoj posljednjoj podjeli, zapravo, tri stepena razvoja. Simulacijski modeli se dalje dijele na dva kriterijuma, prema vrsti varijabli u modelu i prema načinu na koji se mijenja stanje modela u vremenu. Prema izvjesnosti/neizvjesnosti rezultata modeli se mogu podijeliti na determinističke i stohastičke, a prema načinu na koji se mijenja stanje modela razlikuju se modeli diskretnih događaja i modeli kontinualnog stanja te miješani kontinualno-diskretni modeli. Deterministički model je model u kojem su ishodi poznati, oni koji se mogu predvidjeti: određeni ulazni podaci daju uvijek iste izlazne podatke. Stohastički model, s druge strane, predstavlja situaciju u kojoj postoji neizvjesnost, drugim riječima, stohastički model karakteriše slučajno ponašanje.
Vremenski diskretnom simulacijom se opisuju promjene stanja sistema koje se događaju samo u nekim vremenskim trenucima. Modeli sadrže objekte određenih svojstava koji svojim međudjelovanjem u aktivnostima uzrokuju promjene stanja sistema u vremenu. Entiteti (objekti) ovih modela mogu biti stalni ili privremeni i imaju atribute. Stalni entiteti (ili resursi) ostaju u modelu tokom čitavog vremena trajanja simulacije dok su privremeni entiteti oni koji prolaze kroz sistem.
Simulacija diskretnih događaja modelira rad sistema kao diskretni niz događaja u vremenu. Svaki se događaj pojavljuje u određenom trenutku u vremenu i označava promjenu stanja u sistemu. Između uzastopnih događaja u sistemu nema pretpostavke da su se dogodile promjene u sistemu. Takva simulacija može direktno preskakati s jednog događaja na drugi. Kod diskretnog vremena stanje sistema određeno je samo u nekim trenucima i oni mogu biti međusobno jednoliko ili različito udaljeni. Promjena iz stanja u stanje odvija se skokovito. To je u kontrastu s kontinualnom simulacijom u kojoj simulacija vremenom prati dinamiku sistema. Kod kontinualnog vremena stanje sistema je određeno u svim trenucima.

25

Simulacijski alati u saobraćaju i logistici

Simulacija diskretnih događaja i kontinualnih sistema su dva pristupa modeliranju koja se uveliko koriste kao alati za podršku u logistici, upravljanju lancima dobave i saobraćajnim sistemima.

Simulacijski softver Arena Professional Edition

Arena Professional Edition je simulacijski softver firme Rockwel Automation za diskretne događaje. Arena se koristi za simulaciju i analizu postojećih i predloženih sistema kao i analizu poslovanja. Primjenjuje se za simulaciju proizvodnje, kapacitet kontejnerskih terminala, lanaca dobave i logistike. Jednostavan je alat pri izradi simulacije logističkog procesa. Koristi metodologiju modelovanja koja omogućuje izgradnju logističkog procesnog toka u brzom i intuitivnom okruženju. Zahvaljujući 2D i 3D animacijskim mogućnostima omogućuje izgradnju simulacija i vizuelizaciju rezultata. Ima mogućnost izrade prilagođenih prikaza podataka o modelu kako bi se jednostavnije razumjelo šta se događa u procesu.
Kompatibilna je s većinom operativnih sistema Windows, ali ne i s operativnim sistemom Linux. Može koristiti drugi softver za obavljanje specijaliziranih funkcija kao što je OptQuest. Ima mogućnost pokretanja vanjskim programom te je omogućena kontrola vanjskim programom. Posjeduje korisničku podršku, kurseve, obuke i internet podršku. Jedan od mnogobrojnih razloga zašto je simulacijski softver Arena izbor toliko svjetskih univerziteta i fakulteta jeste što nudi izbor za potrebe svih akademija. Arena Student verzija pruža funkcionalnost Arena Professional Edition, s nekim ograničenjima. Arena paket istraživanja namijenjen je profesorima i studentima koji izvode akademske istraživačke studije na razini univerziteta.
Složeni sistem se dijeli na niz diskretnih, tačno definisanih događaja, i na taj način se sistem može analizirati po svojim sastavnim elementima. Koliko je pojedini resurs iskorišćen, koje aktivnosti se ne obavljaju jer nisu međusobno usklađene pa dolazi do čekanja, kolika je ukupna iskoristivost sistema ili koliko u sistem ulazi entiteta a koliko izlazi iz sistema u nekom zadanom radnom vremenu.
Rad u Areni se bazira na slaganju blokova u obliku dijagrama toka. On se izrađuje preko grafičkog interfejsa na kome se nalaze svi potrebni elementi i nije potrebno znanje programskih jezika jer se kod automatski generiše nakon izrade dijagrama kao što je prikazano na sljedećoj slici.

26

Slika 2. Grafički interfejs simulacijskog alata Arena

U zavisnosti od zadanih parametara u samoj simulaciji Arena daje izvještaj o provedenoj simulaciji u kojem daje podatke o svim resursima, entitetima i obavljenim aktivnostima. Iz izvještaja se može vidjeti učinkovitost pojedinih koraka (utrošeno vrijeme), moguća kašnjenja (zbog rezervacija resursa u aktivnostima) te se na osnovu  toga mogu dati  preporuke za poboljšanje samog sistema.
Na sljedećoj slici je prikazana simulacija skladišta u Arena simulacijskom softveru.

Slika 3. Primjena Arene u simulaciji skladišta

27

Plant Simulation
Plant Simulation je alat za simulaciju diskretnih događaja koji pomaže u izradi digitalnih modela logističkih sistema (kao što je proizvodnja) tako da može istražiti karakteristike sistema i optimizovati njegovu efektivnost. Ima mogućnost vizuelizacije, analize i optimizacije protoka materijala, i logistike. Ti digitalni modeli omogućuju pokretanje eksperimenata i scenarija bez narušavanja postojećih proizvodnih sistema ili kada se koristi u procesu planiranja, mnogo prije nego što su ugrađeni pravi proizvodni sistemi. Opsežni alati za analizu, poput analize uskog grla, statistike i grafikona, omogućuju procjenu različitih scenarija proizvodnje. Rezultati pružaju informacije potrebne za brzu, pouzdanu i pametniju odluku u ranoj fazi planiranja proizvodnje.
Pomoću Plant simulationa mogu se modelovati i simulirati proizvodni sistemi i njihovi procesi. Osim toga, može se optimizovati tok materijala, iskoristivost resursa i logistika za sve nivoe planiranja; od globalnih proizvodnih postrojenja, preko lokalnih postrojenja, do određenih linija.
Svjetski je lider u 3D logističkom modelovanju. Koristi se s Windows operativnim sistemima i može koristi drugi softver za obavljanje specijalizovanih funkcija kao što su Matlab, C dlls, MS-Excel, SAP, Simatic IT, Teamcenter, Autocad, Microstation. Studentska verzija je besplatna, dok cijena standardne verzije zavisi od paketa softverskih dodataka koji se kupuju. Na sljedećoj slici je prikazana upotreba Plant Simulation simulacijskog softvera prilikom izrade simulacije saobraćajne raskrsnice.

Slika 4. Izrada simulacije saobraćajne raskrsnice u softveru Plant Simulation

28

FLEXSim simulacijski softver
FlexSim je 3D simulacijski softver koji modeluje, simulira, predviđa i vizualizuje sisteme u proizvodnji, rukovanja materijalima, skladištenju, rudarstvu, logistici. Kao firma s visokom tehnologijom, postigli su napredovanje u simulacijskoj tehnologiji u smislu fleksibilnosti, jednostavnosti korišćenja, prilagodbe, 3D grafike. Simulacijski programski alat FlexSim koristi se za simuliranje diskretnih događaja, odnosno za simulaciju skladišnih procesa, procesa na kontejnerskim terminalima, u aerodromima i proizvodnim pogonima. Simulacijski programski alat omogućuje razvoj trodimenzionalnih modela te omogućava visok nivo preslikavanja stvarnih sistema u simulacijski model. Osobine simulacijskog programskog alata:
definisanje međuodnosa objekata,
izvođenje simulacijskih eksperimenata,
pregled statističkih podataka.
Mana ovog simulacijskog alata je nedostatak gotovih objekata za poređenje pri simuliranju logističkih procesa. Time se mora dodatno ulagati u obuku radnika čime se gubi na vremenu i novcu.

Slika 5. Prikaz 3D simulacije skladišnog prostora u FlexSimu3

3          http://www.flexcon.it/wp-content/uploads/2015/03/16-02-2015-15-25-43-web.png

29

SIMUL8 simulacijski softver

SIMUL8 simulacijski softver je proizvod SIMUL8 kompanije koji se koristi za simulaciju sistema koji uključuju obradu diskretnih entiteta u diskretnim vremenima. Ovaj je program alat za planiranje, dizajn, optimizaciju i reinženjering stvarnih sistema proizvodnje, proizvodnje, logistike ili pružanja usluga. SIMUL8 omogućuje korisniku stvaranje računarskog modela koji uzima u obzir stvarna ograničenja života, kapacitete, stope neuspjeha, obrasce pomaka i druge faktore koji utiču na ukupnu učinkovitost i učinkovitost proizvodnje. Pomoću ovog modela moguće je testirati realne scenarije u virtuelnom okruženju, na primjer simulirati planiranu funkciju i opterećenje sistema, mijenjati parametre koji utiču na performanse sistema, provoditi testove ekstremnih opterećenja, provjeriti pomoću eksperimenata predložena rješenja i odabrati optimalno.
SIMUL8 koristi dinamičnu diskretnu simulaciju koja omogućuje jednoznačne i konkretne rezultate i dokaze, informacije o tome kako će dizajnirani ili optimizovani proizvodni sistem zapravo funkcionisati. SIMUL8 Professional uključuje online obuku i godišnje održavanje za prvu godinu kao standard. Širok je raspon korisnika ovog simulacijskog alata od poslovnih, vladinih i obrazovnih organizacija. U stvari, svaka organizacija koja obrađuje tokove narudžbi, ljudi, transakcija ili proizvoda može imati koristi od korišćenja simulacijskog softvera. Koriste ga svjetski poznate firme: American Airlanes, GM, NASA, CHRYSLER. Komercijalni je alat koji ima standardnu i studentsku verziju. Na sljedećoj slici je prikazana simulacija skladišta u softveru SIMUL8.

Slika 5. Prikaz simulacije skladišta u softveru SIMUL8

30

AnyLogic simulacijski softver

AnyLogic43 je simulacijski softver preduzeća AnyLogic North America. Simulacijski je alat koji podržava kombinovanje simulacija diskretnih događaja i dinamičkih sistema u jednom modelu. Podržava rad na svim operativnim sistemima. Ima mogućnost implementiranja drugog softvera za obavljanje specijalnih funkcija (Excel, Access). Izvještaji, grafikoni i rezultati mogu se primijeniti u Excelu ili bilo kojoj bazi podataka. Softver može biti prilagođen korišćenjem jednostavnih modela i programskih jezika. Korisnici imaju jednostavnu mogućnost izrade grafičkih modela pomoću funkcije „povuci i ispusti“. AnyLogistix poseban je softver za primjenu u logistici i lancima dobave. Njegova najvažnija je odlika što se ne mora odlučivati između metoda koje će se koristiti jer taj alat podržava obje. U saobraćaju i logistici koristi se za planiranje i optimizaciju prevoza, optimizaciju logističke mreže, dizajn lanca dobave (kao što je prikazano na sljedećoj slici), postavljanje i optimizacija rada skladišta. Komercijalni je alat a studenti imaju mogućnost besplatne verzije.
Glavni nedostatak ovog simulacijskog alata je što je težak za korišćenje jer je potrebno jako puno učiti iz razne literature i web izvora. Još jedan nedostatak je taj što koristi Java programski jezik za prikazivanje animacija, a taj jezik nije stabilan za svakodnevni rad.

Slika 6. Prikaz simulacije složene raskrsnice u Anylogicu4

4 https://www.anylogic.com/road-traffic/

31

Softver PC Crash

S današnjim razvojem računara i IT tehnologije skoro da ne postoji oblast njihove primjene. Međutim, pored hardvera neophodno je napomenuti da i softver predstavlja dio IT tehnologije koji se skoro uporedo razvija. Naime, u pojedinim trenucima, razvoj hardvera je inicirao razvoj softvera, a u pojedinim situacija je bila obrnuta. Slična situacija je i u analizi saobraćajnih nezgoda. Iako je do kraja prošlog vijeka postojao veoma mali broj računarskih programa koji su omogućavali analizu pojedinačne saobraćajne nezgode, u ovom vijeku ti programi su značajno usavršeni, s jedne strane, a s druge strane, u masovnoj su upotrebi. Znanja koja posjeduje čovječanstvo pohranjuju se u računarske programe i današnji softveri za analizu i simulaciju saobraćajnih nezgoda skoro da su svemogući. Nije moguće sprovesti kvalitetnu i preciznu analizu saobraćajne nezgode računarom, ako se na primjer učesnici nezgode posmatraju kao materijalne tačke. S tim u vezi, osim znanja koja posjeduju mašinski inženjeri u pogledu ponašanja vozila u sudaru, u računarske programe su pohranjeni i podaci, odnosno algoritmi ponašanja tzv. ranjivih učesnika u saobraćaju, gdje se misli na ljudsko tijelo i njegovo ponašanje u sudaru. Za to se koriste znanja iz biomehanike, odnosno znanja medicinske struke (Pešić, Antić i Vujanić, 2016).
Da bi se sprovela analiza jedne saobraćajne nezgode programom PC Crash potrebno je sprovesti neke od koraka. Za neke od koraka rada s programom PC Crash je veoma važan i redoslijed kada se sprovode. Svaki od koraka, s druge strane, je važan za sebe i biće ukratko opisan kako bi se uočili i shvatili kako prednosti, tako i nedostaci.

Slika 7. Koraci u postupku rada sa softverom PC Crash

Radna podloga predstavlja skicu, odnosno situacioni plan saobraćajne nezgode koji predstavlja pozadinu radnog prostora. Pozadina radnog prostora je neophodna da bi se tokom i nakon analize posmatralo gdje je mjesto sudara, da li se vozila kreću po tragovima, da li se vozila zaustavljaju u položaje registrovane uviđajnom dokumentacijom itd.

32

Učesnici saobraćajne nezgode mogu biti vozila različitih kategorija i tzv. ranjivi učesnici u saobraćaju, odnosno pješaci, biciklisti i motociklisti, koji su u programu PC Crash poznati kao „multibody system“.
Kada se misli na tok sudara, to podrazumijeva način kretanja vozila od trenutka sudara do zaustavljanja, pri čemu se vodi računa o tome u kojoj fazi je došlo do sudara. Drugim riječima, moguće je da prvo dođe do sudara, a nakon toga da vozač reaguje, zatim vozilo intenzivno koči sve do zaustavljanja.
Kod podešavanja toka sudara neophodno je voditi računa i podesiti i ostale parametre koji utiču na način kretanja vozila i ostalih učesnika nezgode u samom sudaru, ali i od sudara do zaustavljanja. Ti parametri se odnose na prianjanje kolovoza (ako se vozilo tokom sudara kreće po više podloga, neophodno je podesiti i koeficijente prianjanja svih podloga po kojima se kreće), trenje koje se ostvaruje u sudaru, prianjanje, odnosno trenje pješaka po kolovozu itd. Kada se radi o sudarima s ranjivim učesnicima u saobraćaju, na primjer pješacima,
imajući u vidu da se pješak ne može kretati u programu, to se pješaku može podesiti, odnosno unijeti samo parametri brzine koju je imao u trenutku sudara, što se može razlikovati od brzine koju je, na primjer, pješak imao prilikom prelaska preko kolovoza.
Kada se sprovede podešavanje učesnika nezgode i parametara samog toka sudara, pristupa se narednom koraku, a to je optimizacija, odnosno analiza saobraćajne nezgode. Ovdje treba razlikovati nekoliko načina analize saobraćajne nezgode. Ukoliko je uviđajna dokumentacija kvalitetna i potpuna i sudski spisi sadrže sve neophodne elemente, a što nije tako čest slučaj, tada će sam proces optimizacije u programu PC Crash omogućiti veoma brzo i kvalitetno dobijanje izlaznih podataka.
Posljednji korak u radu s programom predstavlja animacija, odnosno tzv. „snimanje 3D vizuelizacije toka saobraćajne nezgode“. Ovaj korak je izuzetno važan ako smo u prethodnim koracima uspjeli da sprovedemo sve što je bilo neophodno. Izuzetno je važan jer omogućava trodimenzionalni prikaz, odnosno mogućnost gledanja „filma“ saobraćajne nezgode iz različitih uglova i iz različitih pozicija.

33

Slika 8. 3D vizuelizacija

Animacija omogućava da svi učesnici u postupku shvate kako se dogodila saobraćajna nezgoda, a ne samo saobraćajno-tehnički vještak. Animacija može pomoći ne samo u pokazivanju kako se dogodila saobraćajna nezgoda već na primjer da pruži odgovor na pitanja, šta je vidio vozač neposredno prije sudara, odnosno da li je na primjer mogao uočiti pješaka koji stupa ispred autobusa i slično. S druge strane, slika, odnosno film, opisuje mnogo bolje i kvalitetnije nego hiljade riječi u nalazu vještaka. Prethodno navedeno su osnovne prednosti zbog kojih se radi animacija u PC Crashu. Međutim, nedostaci koji se mogu javiti su uglavnom tehničke prirode, koji podrazumijevaju, na primjer, neodgovarajuću podlogu, pa se ne mogu uočiti detalji, ili, na primjer, ne postoji 3D oblik nekog od vozila, pa vozila više izgledaju kao
„kockice“.
Primjena računarskih programa za analizu saobraćajnih nezgoda, pa samim tim i programa PC Crash omogućava precizniju analizu elemenata saobraćajne nezgode, počev od mjesta sudara, preko sudarnih brzina do olakšavanja definisanja uzroka i okolnosti pod kojima se dogodila saobraćajna nezgoda. Računarski program PC Crash veoma brzo vrši veliki broj kompleksnih proračuna, pa samim tim, s jedne strane, kao rezultat analize saobraćajne nezgode daje preciznije rezultate, a s druge strane ubrzava kako proces proračuna, tako i same analize saobraćajne nezgode. Programom PC Crash moguće je precizno provjeriti parametre utvrđene tradicionalnim metodama, kao i preciznije odrediti parametre koji nisu mogli biti precizno utvrđeni tradicionalnim metodama.
Kako bi se, međutim, u potpunosti iskoristio potencijal koji sa sobom nosi rad u računarskom programu PC Crash, potrebno je da budu ispunjeni neki od preduslova. Naime,

34

prvo i esencijalno je stručno znanje iz oblasti drumskog saobraćaja, analiza saobraćajnih nezgoda i posebno vještačenja saobraćajnih nezgoda. Također, neophodno je znanje rada na računaru. Konačno, treba naglasiti da kvalitet izlaznih rezultata iz PC Crasha zavisi od ulaznih parametara, dok kvalitet ulaznih parametara, odnosno onih podataka kojima se pohranjuje PC Crash zavisi od kvaliteta materijalnih dokaza iz Spisa i uviđajne dokumentacije, odnosno od kvaliteta rada vještaka u pripremi ulaznih podataka.

Zaključak

Modeliranje i simulacije dvije su usko povezane računarske aplikacije koje danas igraju glavnu ulogu u saobraćaju i logistici. Modeliranje je stvaranje 'modela' koji predstavlja objekt ili sistem sa svim svojstvima ili podskupom svojstava. Simulacija diskretnih događaja i kontinualnih sistema su dva pristupa modeliranju koji se uveliko koriste kao alati za podršku u logistici, upravljanju lancima dobave i saobraćajnim sistemima.
Logistička i saobraćajna preduzeća trebaju koristiti simulacijske alate kako bi poboljšali svoje poslovanje. Istraživanjem smo saznali da su najčešće korišćeni alati: Arena Professional Edition, FlexSim, SIMUL8, Plant simulation, Simio i AnyLogic.

LITERATURA

Ivaković, Č., Stanković, R. i Šafran, M. (2010). Špedicija i logistički procesi. Fakultet prometnih znanosti,
Sveučilište u Zagrebu.
Jovanović, M. (2011). Logističke simulacije. Mašinski fakultet Niš.
Pešić D., Antić B. i Vujanić M. (2016). Značaj i mogućnosti računarskog programa PC Crash kod veštačenja saobraćajnih nezgoda. XV Simpozijum „Veštačenje saobraćajnih nezgoda i prevare u osiguranju“. Soko Banja.
https://hr.strephonsays.com/modelling-and-vs-simulation-7175 http://docbook.rasip.fer.hr/ddb/public/index.php/publication/html/rasipbook/id/3?chapter=1.1.1 http://www.flexcon.it/wp-content/uploads/2015/03/16-02-2015-15-25-43-web.png  https://www.anylogic.com/road-traffic/

35

Stojan Aleksić, Ph.D.
Gordana Blagojević, M.Sc.

MODERN SOFTWARE SOLUTIONS FOR MODELING AND SIMULATION IN TRANSPORT AND LOGISTICS

Summary
When the word simulation is used by computer experts, organizers, managers or statisticians, simulation usually means the process of building abstract models for some real-world systems or subsystems and performing a number of experiments on them. Modeling is a process that establishes connections between a real system and a model, while simulation is a process that establishes connections between a model and a computer. The simulation process takes the model created in the modeling process, enters the necessary inputs, creates a simulation model for the software program we use and experiments on it. Today, highly sophisticated software is used in the process of planning, optimization and expertise in traffic. The paper gives an overview of the most important software in the field of transport and logistics that are in use today.
Keywords: Simulation, traffic, simulation software, modeling, logistics

36

Dr Stojan Aleksić	UDC 621.43
Internacionalni univerzitet Brčko distrikt BiH	629.33
Mr Gordana Blagojević	Stručni članak
Saobraćajna i elektro škola Doboj, BiH

ISPITIVANJE KARAKTERISTIKA MOTORA S UNUTRAŠNJIM
SAGORIJEVANJEM

SAŽETAK: U svrhu određivanja karakteristika motora, pod pojmom motorna kočnica (dinamometar) se podrazumijeva uređaj koji služi za mjerenje snage i obrtnog momenta motora s unutrašnjim sagorijevanjem. Ovaj uređaj se koristi da se simulira putno opterećenje motora. Vanjskom karakteristikom agregata obuhvaćeni su svi njegovi najvažniji parametri, tj. ona predstavlja oblik dobijene mehaničke energije koja je stigla do zamajca pogonskog agregata i koja predstavlja prikaz raspoložive energije na ulazu u transmisiju. Osnovu mjerenja na motornoj kočnici (dinamometru) čini mjerenje maksimalne snage i obrtnog momenta motora. Laboratorijska ispitivanja karakteristika motora s unutrašnjim sagorijevanjem najčešće se provode prema odredbama standarda ECE R85.
KLJUČNE RIJEČI: ispitivanje motora, dinamometar, neto snaga, ECE R85

Uvod

Motori s unutrašnjim sagorijevanjem, kao pogonski agregati motornih vozila, najčešće se ispituju radi dobijanja podataka na osnovu kojih se može doći do saznanja o bitnim izvedenim svojstvima i karakteristikama koje određuju:
stepen ispunjenosti projektnih zahtjeva i pogodnost za upotrebu,

kvalitetu proizvodnje,

proces pretvaranja toplotne energije u mehanički rad,

efektivnu snagu i moment motora, te brzinsku i ostale karakteristike motora,

ekonomičnost rada,

pouzdanost i izdržljivost,

pogodnost za održavanje itd.

Zbog svoje specifičnosti, u proizvodnji motora se na svakom proizvedenom primjerku obično obavljaju završna ispitivanja kako bi se provjerila kvaliteta montaže i veličine osnovnih efektivnih parametara motora te njegova konačna podešenost prije isporuke. Posebna, razvojna ispitivanja, koja se utvrđuju, zahtijevaju i planiraju u projektnim odjelima proizvođača. Ispitivanja se rade i u naučnim ustanovama – institutima, ali traju znatno duže.
Ispitivanja se izvode u specijalnim, za tu svrhu namijenjenim ispitnim laboratorijima.
Takvi laboratoriji, ili ispitne stanice, opremljeni su posebnim ispitnim stolovima.

37

Probni stolovi za ispitivanje karakteristika motora

Ispitni stolovi (dinamometri) su posebno projektovani i napravljeni uređaji namijenjeni za navedena ispitivanja motora s unutrašnjim sagorijevanjem. Takvi stolovi omogućuju dostupnost većine standardnih i posebnih zahtjeva1. Opseg ispitivanja na stolu ovisi o njegovoj opremljenosti – i obratno. Za standardna ispitivanja stol treba imati:
kočnicu,

postolje s detaljima za pričvršćivanje motora,

vratilo za spajanje ispitivanog motora i kočnice,

sistem za napajanje motora gorivom s ugrađenim uređajem za mjerenje potrošnje
goriva,

sistem za hlađenje motora i kočnice,

sistem za odvod izduvnih gasova, i

pult za upravljanje ispitivanjem.

Osnovni uređaj ispitnog stola je kočnica. Ona mora apsorbovati efektivnu snagu motora i omogućiti stabilni rad u svim režimima ispitivanja motora. Osnovni je zahtjev da kočnica posjeduje barem uređaje za mjerenje obrtnog momenta i broja obrtaja motora. Svaka kočnica ima rotor koji se mehanički povezuje s koljenastim vratilom ispitivanog motora, najčešće preko posebnog prenosnog vratila. Na sljedećoj slici je prikazana mehanička veza kočnice i ispitnog motora.

1Šilić, Đ., Ispitivanje motornih vozila. Velika Gorica: Veleučilište Velika Gorica 2010.

38

Slika 1. Mehanička veza kočnice i ispitnog motora

Ispitivani motor se opterećuje tako što se na odabrani način u kočnici izaziva kočenje njenog rotora. S obzirom na primijenjeni način kočenja, postoje sljedeće vrste kočnica:
mehaničke,

hidraulične,

pneumatske i

električne.

3. Električne kočnice za ispitivanje motora

Električne kočnice prema načinu rada mogu se podijeliti na one koje rade kao generatori električne struje ili one koje rade na principu vrtložnih struja. U statoru kočnice se nalazi pobudni namotaj kroz koji teče istosmjerna struja. Ona stvara homogeno magnetsko polje čije su linije okomite na ozubljene površine rotora. Zbog rotacije ozubljenog rotora na unutrašnjoj strani statora nastaju vrtložne struje, koje sa svoje strane stvaraju magnetsko polje suprotno rotaciji rotora. Stoga rotor nastoji zarotirati stator u svom smjeru kretanja. Stator je povezan preko poluge na senzor koji mjeri silu, odnosno moment kočenja. Na sljedećoj slici je prikazana električna kočnica proizvođača “Schenck”, Njemačka.

39

Slika 2. Električna kočnica proizvođača “Schenck”, Njemačka
Kad ispitivani motor snagu troši za pokretanje generatora električne struje, dobija se električna kočnica koja apsorbovanu energiju ispitivanog motora pretvara u električnu energiju koja se može iskoristiti. U poređenju s prethodnim kočnicama, ove kočnice omogućavaju ne samo stabilan rad, jednostavnu regulaciju i jednostavno upravljanje nego i nezanemarive uštede u energetskim troškovima ispitivanja. Na ovakvim ispitnim stolovima najčešće se koriste generatori istosmjerne struje s kombinovanom pobudom. Na slici 3. prikazan je primjer ispitivanja snage motora SUI s opisom ispitivanja koji uključuje uslove ispitivanja, računsku obradu dobivenih rezultata ispitivanja, snimljenu brzinsku karakteristiku motora SUI i odgovarajući zaključak o obavljenom ispitivanju.

4. Ispitivanje karakteristika motora s unutrašnjim sagorijevanjem prema
standardu ECE R85

Ovaj se Pravilnik primjenjuje na prikaz krive kao funkcije broja obrtaja motora za snagu pri punom opterećenju prema preporukama proizvođača za motore s unutrašnjim sagorijevanjem ili električne pogonske sklopove te najveću 30-minutnu snagu električnih pogonskih sklopova namijenjenih za pogon motornih vozila kategorija M i N. Neto snaga, znači snaga motora postignuta na dinamometru na kraju koljenastog vratila ili jednako vrijednog dijela pri odgovarajućem broju obrtaja motora izmjerena u skladu s metodom mjerenja snage motora koji uključuje i dodatnu opremu motora. Ispitivanje neto snage za motore s vanjskim izvorom paljenja sastoji se od mjerenja s potpuno pritisnutom papučicom gasa, a za motore s kompresijskim paljenjem i motore s dvojnim gorivom od rada pri punom opterećenju, pri čemu je motor opremljen minimumom dodatne opreme potrebne za rad motora.

40

Mjerenja se provode na dovoljnom broju obrtaja motora kako bi se ispravno utvrdila kriva snage između najmanjeg i najvećeg broja obrtaja motora koje je preporučio proizvođač. Taj raspon brzina obuhvata brzine obrtanja na kojima motor proizvodi najveću snagu i najveći obrtni moment. Na sljedećoj slici je prikazan dijagram ispitivanja neto snage motora prema standardu ECE R85.

 	 	 	 	 	 	 	

Slika 3. Ispitivanje neto snage motora prema standardu ECE R85

Motor i cijeli sklop njegove opreme moraju se kondicionirati na temperaturi 25 °C ± 5
°C najmanje dva sata. Ispitivanje neto snage sastoji se od rada na najvećoj vrijednosti regulatora snage. Neposredno prije početka ispitivanja motor radi na ispitnom stolu tri minute tako da proizvodi snagu jednaku 80 % najveće snage pri broju obrtaja koju je preporučio proizvođač.

Zaključak

U smislu određivanja karakteristika motora, pod dinamometrom se podrazumijeva uređaj koji služi za mjerenje snage i obrtnog momenta motora koji pokreću motorna vozila. Ovaj uređaj se koristi da se simulira putno opterećenje, kako motora (motorni dinamometar), tako i pogonskog agregata (šasijski dinamometar). Zapravo, pored jednostavnih mjerenja snage i obrtnog momenta, dinamometar se može koristiti i kao dio laboratorija za ispitivanje različitih aktivnosti kod razvoja motora, kao što je kalibracija računarske jedinice motora, detaljna ispitivanja sagorijevanja u motoru i tribologije.

41

LITERATURA
Šilić, Đ. (2010). Ispitivanje motornih vozila. Velika Gorica: Veleučilište Velika Gorica.
Albers, A. i Duser, T. (2010). Implementation of a Vehicle-in-the-Loop Development and Validation Platform. U FISITA - World Automotive Congress.
Filipović, I. (2011). Cestovna vozila. Sarajevo: Mašinski fakultet Sarajevo.
Filipović, I. (2017). Motori s unutarnjim izgaranjem. Sarajevo: Mašinski fakultet Sarajevo.
Düser, T., Olms, H., Haase, A., Gavel, R., Schmidt, C. i Schmidt, U. (2011). Vehicle Chassis Dynamometers – From certification through to a mechatronic development platform. Die Bibliothek der Technik Band - Verlag Moderne Industrie.

Stojan Aleksić, Ph.D.
Gordana Blagojević, M.Sc.

TESTING THE CHARACTERISTICS OF INTERNAL COMBUSTION ENGINES

Summary
For the purpose of determining the characteristics of an engine, the term engine brake (dynamometer) means a device used to measure the power and torque of an internal combustion engine. This device is used to simulate the road load of the engine. The external characteristic of the aggregate includes all its most important parameters, i.e., it represents the form of the obtained mechanical energy that has reached the flywheel of the drive unit and which represents the display of the available energy at the entrance to the transmission. The basis of measurement on the engine brake (dynamometer) is the measurement of maximum power and engine torque. Laboratory tests of the characteristics of internal combustion engines are usually performed according to the provisions of the ECE R85 standard.
Key words: engine test, dynamometer, net power, ECE R85

42

Prof. dr Hamdija Muratović	UDC 347.736(497.6):004.9
Predsjednik Udruženja stečajnih upravnika FBiH	Stručni članak

MOGUĆNOSTI UNAPREĐENJA STEČAJNOG POSTUPKA KORIŠTENJEM
INFORMACIONIH TEHNOLOGIJA

SAŽETAK: Stečajni zakoni u Bosni i Hercegovini su od njihovog donošenja do danas mijenjani i dopunjavani više puta. U tom procesu zakonodavac se odlučio za donošenje dopune koja omogućava upotrebu informacionih tehnologija, da sve objave idu putem e-oglasne ploče sudova. Treba istaknuti da e-oglasna ploča predstavlja besplatnu i javnu uslugu koja omogućava elektronički pregled i pretraživanje objavljenih odluka i drugih pismena općinskih, kantonalnih i entiteskih sudova u Bosni i Hercegovini. Isto je regulisano i kad je u pitanju javnost  u  poreskim organima  i  organima  Uprave  za  indirektno oporezivanje  kao i  u finansijskim agencijama u izvršnim postupcima. U svakom slučaju, stečajni zakoni u svojim odredbama pojedinačno navode sve sudske podneske na koje se odnose navedena pravila dostave objavom na mrežnoj stranici e-oglasna ploča sudova u predstečajnom i stečajnom postupku. Nadalje, zakoni o stečaju su sada indirektno istakli da se sva sudska pismena dostavljaju objavom pismena na mrežnoj stranici e-oglasnih ploča sudova, a dostava se smatra obavljenom istekom zakonskog roka od dana objave pismena na mrežnoj stranici e-oglasne ploče sudova. Ta se objava pismena na mrežnoj stranici e-oglasna ploča sudova smatra dokazom da je dostava objavljena svim sudionicama, pa i onima za koje je propisana posebna dostava.
KLJUČNE RIJEČI: zakoni o stečaju, dostava, zakonodavac, e-oglasna ploča, informacione tehnologije,
elektronički pregled, oporezivanje, sudovi, stečaj

Uvod
Finansijske informacije podstaknute rastom informacionih tehnologija su unijele radikalne promjene u svim sferama društvenih aktivnosti posebno u sferi ekonomije, zdravstva, školstva, državne uprave, kulture itd. Skoro pa svi pojedinačni relevantni društveni subjekti širom svijeta imaju pristup ekonomskim, kulturnim, tehničkim, zdravstvenim, obrazovnim i svim drugim novinama neophodnim za rad i napredak. Uporedo s rečenim se rapidno pojačava i potrošnja a što dovodi do stalnih ili sukcesivnih finansijskih zaduženja kako pravnih tako i fizičkih subjekata. Sve rečeno uzrokuje višestruko povećanje stečaja pravnih subjekata a u razvijenijim državama i ličnih i porodičnih stečaja (ličnih i porodičnih bankrota). Međutim, vladajuće mišljenje je da su ovakav tok promjena i pojava stečaja sasvim prihvatljivi u opštem tehničkom i tehnološkom napretku.
Međutim, problem kod država u tranziciji je u nedovoljnoj pravnoj uređenosti ove oblasti i otpor prema novim tehnologijama, posebno kod kadrova koji ne posjeduju potrebna znanja za upotrebu istih ili pak  iz samo njima poznatih razloga za otpor  prema visokotehnološkom napretku. Često je to i rezon: „Ma pusti to je suviše izloženo javnosti.” Dakle, transparentno je. Ovo ilustruje društvenu svijest u kojoj je sve misterija a u osnovi brane se mogućnosti korupcije i kriminala na svim nivoima društvene organizacije i društvenih subjekata.

43

Situacija u Bosni i Hercegovini
Kada analiziramo situaciju u Bosni i Hercegovini, vrlo je važno napomenuti da su reformske norme na svim nivoima Bosne i Hercegovine uglavnom usklađene s Međunarodnim računovodstvenim standardima i Međunarodnim standardima finansijskog izvještavanja (SRRS i SRRRA).
Pravno uređenje upotrebe informacionih tehnologija u Bosni i Hercegovini je najvećim dijelom regulisano po vertikali; Država—Entiteti—Brčko distrikt BiH u sljedećim pravnim izvorima:

Zakon o stečaju,

2.1. Federacija BiH

Zakon o likvidacionom postupku,
Zakon o sudovima,
Zakon o parničnom postupku,
Zakon o izvršnom postupku,
Zakon o vanparničnom postupku,
Zakon o radu,
Opći kolektivni ugovor za teritoriju Federacije BiH,
Zakon o računovodstvu i reviziji Federacije BiH s podzakonskim aktima,
Zakon o unutrašnjem platnom prometu Federacije BiH,
Zakon o deviznom poslovanju Federacije BiH,
Zakon o mjenici Federacije BiH,
Zakon o čeku Federacije BiH,
Zakon o privrednim društvima Federacije BiH,
Zakon o tržištu vrijednosnih papira Federacije BiH,
Zakon o poreznoj upravi Federacije BiH,
Zakon o porezu na dodatnu vrijednost (PDV),
Zakon o porezu na dohodak Federacije BiH,
Zakon o porezu na dobit,
Zakon o porezu na imovinu, naslijeđe i poklon ili dar u Federaciji BiH,
Zakon o visini stope zatezne kamate Federacije BiH,
Zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorističkih aktivnosti,
Zakon o zakupu poslovnih zgrada i prostorija u Federacije BiH,
Zakon o taksama Federacije BiH,

44

Zakon o stranim ulaganjima Federacije BiH,
Zakon o bankama Federacije BiH,
Zakon o društvima za osiguranje Federacije BiH,
Zakon o finansijskom poslovanju Federacije BiH

Zakon o stečaju,

Republika Srpska

Zakon o likvidacionom postupku,
Zakon o sudovima,
Zakon o parničnom postupku,
Zakon o izvršnom postupku,
Zakon o vanparničnom postupku,
Zakon o radu,
Opći kolektivni ugovor za teritoriju Republike Srpske,
Zakon o računovodstvu i reviziji sa podzakonskim aktima,
Zakon o unutrašnjem platnom prometu,
Zakon o deviznom poslovanju,
Zakon o mjenici,
Zakon o čeku,
Zakon o privrednim društvima,
Zakon o tržištu hartija od vrijednosti,
Zakon o poreskom postupku,
Zakon o porezu na dodatnu vrijednost,
Zakon o porezu na dohodak,
Zakon o porezu na dobit,
Zakon o porezu na nepokretnosti,
Zakon o visini stope zatezne kamate,
Zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorističkih aktivnost,
Zakon o posebnim republičkim taksama.

Brčko distrikt BiH
U Distriktu Brčko je, kao i u dva entiteta, u mogućim raspoloživim okvirima regulisana upotreba informacionih tehnologija. Zakonska regulative je usklađena s entitetima i inačica je koncepta Države Bosne i Hercegovine u toj oblasti.

45

Naprimjer, Zakonom o radu, izmjenama i dopunama istih u bh. zakonodavstvo se u osnovi uvodi institut i uređenje rada putem digitalnih radnih platformi. Naime, prema podacima Evropske komisije, industrija digitalnih radnih platformi je samo u 2020. godini uprihodila cca 20 milijardi eura, zapošljavala je više od 28 miliona novih radnika itd. Ili primjer iz drumskog saobraćaja, gdje je u odredbama Zakona o sigurnosti saobraćaja na putevima predviđeno mnoštvo prekršaja koji se vrlo rijetko procesuiraju i s kojima vjerovatno veliki broj sudionika u prometu nije ni upoznat.
Još želimo da apostrofiramo vremenski kriterij; u odnosu na upravni akt pravni poredak ne uređuje samo važnost odgovora na pitanje kada je akt dostavljen stranci, već, u pojedinim slučajevima, i kada je akt donesen, odnosno kada je otpremljen. Ovo je bitan segment efikasnosti u svim djelatnostima, a posebno u privredi i njenom stalnom praćenju po parametrima rokova, zaduženja, dospijeća naplate, poreskih obaveza itd.
Kad je u pitanju Bosna i Hercegovina, procesi stečaja privrednih društava, što je u fokusu našeg interesovanja, i upotreba informacionih tehnologija kao pomoćnog mehanizma za vođenje istih, imaju temelje zvanično ili de iure u pravnoj regulativi. Ovo možemo posmatrati kroz tri grupe aktivnosti:
Vođenje poslovnih knjiga od strane računovodstva stečajnog dužnika ili servisa i pohrana podataka u Registru finansijskih izvještaja kod Financijsko-informatičke agencije FBiH i to za godinu koja je završila 31. 12. tekuće godine a na šta nas obavezuju:
Zakon o računovodstvu i reviziji,
Zakon o Finansijsko-informatičkoj agenciji, Zakon o poreznoj upravi Federacije BiH, Zakonu o porezu na dodanu vrijednost,
Pravilnik o primjeni Zakona o porezu na dodanu vrijednost;
Pohrana podataka u informatički sistem nadležnih sudova s ročišta za prethodni postupak, ispitivanje potraživanja, izvještajna ročišta, ročišta za diobu i druga ročišta u neposrednoj vezi s postupkom stečaja:
Zakon o stečaju,
Zakon o sudovima FBiH;
Treću grupu čine:
norme koje tretiraju stečajne upravnike a sve se oslanjaju na važeće Zakone o
stečaju.1

1 Upotrijebljena množina obuhvata tretirane Zakone na nivou Države BiH, Entiteta i Distrikta Brčko.

46

norme koje tretiraju stečajne dužnike, a oslanjaju se na Zakon o stečaju.
Ova treća pod a) tačka, s aspekta informaciono-komunikacionih tehnologija nije de iure regulirana, izuzev nekih privatnih razmjena informacija koje nemaju zvanično dejstvo.
Konektovani su za FBiH s FIA Sarajevo, vezano za prijavu Završnih godišnjih obračuna.
Za RS s APIF Banja Luka za prijavu završnih godišnjih obračuna. Konekcija s Upravom za indirektno oporezivanje BiH Banja Luka. Konekcija s Poreznom upravom FBiH Sarajevo.
Konekcija s Poreznom upravom RS Banja Luka
Generalno gledano, neizbježnosti koje prate razvoj i nužnost donošenja nove i usavršavanja postojeće zakonske regulative kako u svim sferama tako i u oblasti stečaja su sasvim izvjesne. Međutim ključno je, po nama, kad su u pitanju države u tranziciji kao što je Bosna i Hercegovina, da se stečajni „reformatori” moraju zapitati da li i kako propisi mogu donijeti ili osporiti bolje odluke o zaduživanjima, koja su osnovni generator propasti vrlo krhke tranzicione ekonomije.
U pravcu rečenog, mnogo se može dobiti radom na duge staze. Činjenica je da se broj stečajnih predmeta udvostručio tokom 2010-ih, a utrostručio 2020-ih, a nedosljednom primjenom postojećih propisa se sprečava da se u zadnjim godinama rapidno još poveća.
Gdje je rješenje?! Amerikanci su decenijama slušali da se dave u moru dugova i da prebrzo podliježu zovu lakog kredita.2 U tom kontekstu možemo raspravljati o tome zašto i tekući porast firmi pred stečajem kao i onih koje su ušle u stečaj, ne treba gubiti iz vida dugoročni trend zaduživanja koji nema mnogo veze s izmjenama Zakona o stečaju.3

Važnost informacionih tehnologija u stečajnom postupku

Presudom od 23. 04. 2018. Evropski sud za ljudska prava, br. 53723/13 od 21. 5. 2015. Evropski sud za ljudska prava problematizira pitanja mjera koje država mora preduzeti da bi osigurala strankama stečajnog postupka „pravičnu mogućnost“ sudjelovanja na ročištima.

2 Zaista, bila je to stara priča čak i iz 1950-ih. Vidi, npr. Robert E. Lewis, Neki faktori rasta potrošačkih kredita, 11 J. FIN. 249, 249 (1956) („U brzo rastućem polju potrošačkih kredita, međutim, nema mnogo novina u uznemirujućim promjenama.“).
3 Zakon, naravno, može pokrenuti tehnološke inovacije. Odluka Marquettea, dozvoljavajući nacionalnim bankama koje se nalaze u jednoj državi da posluju u drugoj državi, deregulirala je potrošačko kreditiranje i možda je sama po sebi omogućila veliki dio finansijskih inovacija u kreditiranju, npr. kreditnih kartica koje smo vidjeli 1980-ih i 1990-ih. Vidi Marquette Nat'l Bank v. Prvi od Omaha Serv. Corp., 439 US 299, 301 (1978).

47

U navedenom kontekstu korištenje informatičke tehnologije, dakle i e-oglasne ploče kao  modela  dostave  i  objave  u  stečajnom  i  predstečajnom  postupku,  načelno  doprinosi učinkovitosti i transparentnosti postupka paralelno olakšavajući strankama pristup pravosuđu.4 Međutim,  budući  da  pravo  na  pristup  internetu,  kao  ljudsko  pravo,  nije  izravno definisano domaćim propisima, postoji i rizik da će se nekim subjektima ugroziti pristup pravosuđu  (primjerice  subjekti  koji  nemaju  pristup  internetu).  Cilj  je,  dakle,  sagledati usklađenost de lege lata rješenja Stečajnog zakona o dostavi s praksom Evropskog suda za ljudska prava. Ista praksa je i Suda Evropske unije koji, polazeći od pretpostavke da saznanja o judikaturi evropskih sudova, mogu biti ključna za razumijevanje razmatranih problema u
ovom radu.

Neka pitanja za raspravu
Kompleksnost i aktuelnost problema koji obrađujemo, a radi preciznosti i jasnoće, smatramo značajnim ab initio napraviti objašnjenje pojma „e-pravosuđe“: sintagma „e- pravosuđe” u literaturi obuhvata širok raspon inicijativa, uključujući upotrebu elektronske pošte, e-predmet, e-oglasna ploča, e-komunikacije, podnošenje zahtjeva internetom, pružanje informacija internetom (uključujući sudsku praksu), primjenu video saslušanja i videokonferencija, internetsko praćenje registriranja i toka predmeta te mogućnost sudaca ili drugih donositelja odluka da elektronički pristupe informacijama. Štaviše, Evropski portal e- pravosuđe omogućuje subjektima, kao jednu od mogućnosti, da online pokreću prekogranične sporove male vrijednosti ili postupke za izdavanje platnih naloga, u skladu s mjerodavnim sekundarnim pravom EU.
Iz postupne perspektive, u okviru člana 6. Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (u nastavku: Konvencija) pravo na internet doživljava skromnu razradu pa, iako Evropski sud za ljudska prava (u nastavku: ECHR) nije dao definiciju e-pravosuđa, jer je u biti riječ o „kvalifikaciji ili pravnom predočenju“ koje se neprestano razvija njegovom sudskom praksom, podliježe pravilima o pristupu sudu i pravu na pravično suđenje prema članu
6. Konvencije. To nam svakako ukazuje i predmet Lawyer Partners a.s. protiv Slovačke gdje je podnositelj pritužbe, privatna tvrtka s ograničenom odgovornošću, htjela pokrenuti više od 70 000 građanskih parnica za naplatu duga. Zbog velikog broja tužbi, tvrtka ih je snimila na DVD i poslala sudu zajedno s pismom obrazloženja. Iako je domaći zakon omogućavao podnošenje tužbi tako, sud ih je odbio registrirati na osnovu toga što mu nedostaje potrebna oprema. Žalba

4 Presuda od 23. 04. 2018. Evropski sud za ljudska prava, br. 53723/13 od 21. 5. 2015.

48

Ustavnom sudu odbijena je zato što je podnesena izvan zakonski propisanog dvomjesečnog roka. ECHR je napomenuo da bi, u tiskanom obliku, tvrtkine tužbe i popratni dokumenti ispunili više od 40 miliona stranica. U tim se okolnostima odluka tvrtke o sredstvu podnošenja tužbi nije mogla smatrati neprimjerenom. Domaći zakon omogućavao je elektroničko podnošenje tužbi te se tvrtku podnositeljicu nije moglo kritikovati što je iskoristila tu mogućnost. Odbijanje suda da registrira tužbe činilo je nesrazmjerno ograničenje prava na pristup sudu.
Definicija problema

Budući da su Zakoni o stečaju u Bosni i Hercegovini od njihovog donošenja do danas mijenjani i dopunjavani više puta, zakonodavac se odlučio za donošenje dopune koja konačno omogućava da sve objave idu putem e-oglasne ploče sudova. Treba istaknuti da e-oglasna ploča predstavlja besplatnu i javnu uslugu koja omogućava elektronički pregled i pretraživanje objavljenih odluka i drugih pismena općinskih, kantonalnih i entiteskih sudova u Bosni i Hercegovini. Isto je regulisano i kad je u pitanju javnost u Poreskim organima i organima Uprave za indirektno oporezivanje kao i u Finansijskim agencijama u izvršnim postupcima.
U svakom slučaju, Zakoni o stečaju u svojim odredbama pojedinačno navode sve sudske podneske na koje se odnose navedena pravila dostave objavom na mrežnoj stranici e- oglasna ploča sudova u predstečajnom i stečajnom postupku. Nadalje, Zakon o stečaju je sada indirektno istakao da se sva sudska pismena dostavljaju objavom pismena na mrežnoj stranici e-oglasnih ploča sudova, a dostava se smatra obavljenom istekom zakonskog roka od dana objave pismena na mrežnoj stranici e-oglasne ploče sudova. Ta se objava pismena na mrežnoj stranici e-oglasna ploča sudova smatra dokazom da je dostava obavljena svim, sudionicama, pa i onima za koje je propisana posebna dostava
Dakle, povjerioci sada moraju za sve odluke pratiti objave na e-oglasnoj ploči kako ne bi propustili rokove za prijavu odnosno za žalbu. Primjerice, u rješenju o otvaranju stečajnog postupka sud će pozvati povjerioce da stečajnom upravniku u roku od 60 dana od dana objave toga rješenja prijave svoje potraživanje. Sve se prijave potraživanja nakon isteka roka za prijavu odbacuju. Znatno su u Zakonima o stečaju skraćeni rokovi u kojima povjerioci mogu prijaviti svoja potraživanja jer više nema ili ne bi trebalo biti naknadnih rokova za prijavu.
Svakako ovakva rješenja o dostavi pismena u korporativnim stečajevima mogu se problematizirati budući da postupci kojima se može pristupiti isključivo „elektroničkim sredstvima” nekim osobama potencijalno mogu onemogućiti „pravičnu mogućnost“ sudjelovanja na ročištima. Drugim riječima, pitanje je da li se normiranjem da se pismena

49

objavljuju na e-oglasnoj ploči, odnosno da se stranci ne vrši osobno dostavljanje akta kojim se odlučuje o njezinom pravu, obavezi ili na zakonom zasnovanom interesu, zbog čega objektivno nije u mogućnosti da se upozna sa sadržajem akta, dovodi u pitanje ostvarivanje prava na pravično suđenje i prava na jednaku zaštitu prava i na pravni lijek što je zajamčeno zakonskim normama.

Primjer: predmet Zavodnik protiv Republike Slovenije
U predmetu Zavodnik protiv Slovenije, ECHR je dao neke naznake u smislu mjera koje bi država članica morala poduzeti u određenim situacijama kako bi vjerovnicima osigurala mogućnost sudjelovanja u stečajnom postupku. Nažalost, ovaj primjer služi kao podrška protivnicima primjene informacionih tehnologija, a kod nas u BiH pod egidom da „mi nismo članica EU”. Presuda se tiče neodgovarajućeg obavještavanja povjerioca o stečajnom postupku. Podnosilac zahtjeva se, uglavnom, žalio na ugrožavanje njegovog prava na pristup sudu u pogledu stečajnog postupka nad njegovim bivšim poslodavcem, trgovačkim društvom u kojem je on bio povjerilac. Na ročištu održanom u odsustvu podnosioca zahtjeva prihvaćen je prijedlog stečajnog upravitelja za diobu stečajne mase. Podnositelj zahtjeva nije znao niti vidio obavijest o ročištu koja je unaprijed objavljena na oglasnoj ploči suda, niti je pročitao obavijest u Službenom glasilu. Stoga se nije mogao žaliti na odluku jer je propustio predviđeni prekluzivni rok za žalbu. Ovo je samo jedan primjer iz evropske sudske prakse a takve su brojne u sudskoj i stečajnoj praksi u Bosni i Hercegovini.
Konačno, iako slovenski zakon ne propisuje ličnu dostavu poziva i sudskih odluka u stečajnom postupku, on ipak propisuje mogućnost objavljivanja obavještenja o raspravi vezanoj za raspodjelu stečajne mase u masovnim medijima. ECHR je izrazio žaljenje što domaći sudovi u konkretnom slučaju nisu iskoristili mogućnost objavljivanja spomenutog obavještenja u masovnim medijima. Sud nije prihvatio argument Vlade da je podnosilac zahtjeva trebao znati o toku postupka iz online medija koji su o tome pisali. Štaviše, u ovom dijelu se suglasio s podnosiocem prijedloga da se online mediji ne mogu promatrati kao mediji usmjereni ka općoj javnosti i / ili da su dospjeli do podnosioca zahtjeva kao starije osobe koji je tvrdio da ne koristi računar, niti ima pristup internetu. Stoga ipak, a u okolnostima ovog slučaja, ECHR nije mogao doći do zaključka da je podnosilac zahtjeva imao pravičnu mogućnost saznanja o ročištu o raspodjeli stečajne mase, kao i da je nemogućnost sudjelovanja u postupku posljedica nedostatka njegove dužne pažnje. Štaviše, ECHR je stajališta kako ne bi bilo nesrazmjerno očekivati od tužene države da je poduzela dodatne korake kako bi osigurala da nekoliko povjerilaca koji su u postupku stečaja preostali, uključujući i podnosioca zahtjeva, obavijesti o

50

zakazanom ročištu na kojem se raspravljalo o raspodjeli stečajne mase, kao i o odluci donesenoj na ovom ročištu. Uskraćivanjem mogućnosti da sudjeluje u raspravi o raspodjeli stečajne mase, podnosilac zahtjeva bio je spriječen uložiti žalbu na plan stečajnog upravnika o raspodjeli stečajne imovine kao i pokušati odbraniti svoje pravo kako bi dobio veći postotak u namirenju svog potraživanja za neisplaćene plaće. U konačnici, ECHR je jednoglasno utvrdio i donio presudu u korist podnosioca zahtjeva, da postoji povrede važećih propisa i obvezao Sloveniju na isplatu iznosa 12.500 eura na ime naknade nematerijalne štete, kao i iznosa od 2.500 eura na ime troškova postupka.
Slijedno prethodnom, važnu ulogu u implementaciji informacionih tehnologija u svim društvenim sferama, pa i u pravnom i poslovnom prometu i stečajnom postupku mogu se koristiti elektronski potpisi formirani postupcima različitih nivoa sigurnosti i zasnovani na potvrdama različitih klasa. Pravno djelovanje elektronskog potpisa i njegova upotreba kao dokaznog sredstva ne može se isključiti zbog činjenice da je elektronski potpis dostupan jedino u elektronskoj formi ili zbog toga što nije zasnovan na kvalificiranoj potvrdi, ili kvalificiranoj potvrdi akreditiranog ovjerioca, ili zbog toga što nije formiran upotrebom tehničkih sredstava i postupaka5 člana 14. ovog Zakona.

Kratki zaključci
Budući da se pravo na pošteno suđenje odnosi na građanske predmete, potrebno je istaknuti da je Evropski sud svojom sudskom praksom utvrdio da i stečajni postupci potpadaju pod građanske predmete.
Za sada koncept prava na internet nije izravno uređen domaćim BiH propisima, tako da je pristup internetu prepoznat kao pravo. No, iako judikatura evropskog sudstva ne utvrđuje posebne uvjete u vezi s e-pravosuđem, sadašnje rješenje o dostavi može rezultirati činjenicom da će se određenim osobama potencijalno onemogućiti ostvarivanje prava na pristup pravosuđu u slučaju da nemaju pristup internetu.
Naime, mišljenja smo da bi bilo koji spor pred sudom mogao biti javno raspravljen, ustavni uslov je da sud osigura prisustvo i mogućnost aktivnog sudjelovanja subjekata o čijim se pravima i obvezama raspravlja.
Dakle, svrha ustavnog prava je u tome da se svakoj osobi na koju se odnosi odluka
kojom se odlučuje o njezinom pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu osigura

5 Člana 14. Zakona o elektronskom potpisu donesen na osnovu člana IV. 4. a) Ustava Bosne i Hercegovine, Parlamentarna skupština Bosne i Hercegovine, na 85. sjednici Predstavničkog doma, održanoj 18. septembra 2006. godine, i na 63. sjednici Doma naroda, održanoj 20. septembra 2006. godine.

51

objektivna mogućnost da protiv takve odluke koristi propisano, djelotvorno pravno sredstvo. U kontekstu prethodnog, spuštajući se na praktični i empirijski nivo, vidimo da je stečajni postupak po svojoj prirodi ograničavajući, krut i / ili teško provodiv.6
Konačno, činjenicu da se preko evropskog sudstva i definitivno sudstva anglosaksonskog prava afirmira načelo precedentalnog prava i time sudske prakse kao formalnog izvora prava, što zahtijeva pojačanu pažnju u praćenju i tog izvora prava, ostaje da se vidi je li sudska praksa domaćih sudova osposobljena da se (po hitnom postupku) transformira od tzv. pozitivne ka kreativnoj praksi pravosudnih institucija i nosilaca funkcija stečajnih upravnika.
Treba raditi na pravnoj regulativi koja bi omogućila informaciono uvezivanje Sudova
— Stečajnih dužnika — Stečajnih upravnika.
Konačna implementacija Zakona o elektronskom potpisu će značajno uticati na efikasnost komunikacije na svim nivoima organizacije države i subjekata, privrednih, upravnih, kulturnih, pravosudnih itd. u njihovom bržem i kvalitetnijem međusobnom komuniciranju koje je zakonski utemeljeno.

6 Član 25. Zakon o stečaju F BiH, (Dostavljanje i javno oglašavanje) (1) Stečajni sud vrši dostavu pismena po službenoj dužnosti. (2) Dostava se vrši javnim oglašavanjem na oglasnoj ploči suda i web stranici suda – elektronskoj tabli suda, uključujući i slučajeve u kojima ovaj zakon predviđa posebnu dostavu. Dostava se smatra izvršenom istekom pet sljedećih radnih dana od dana oglašavanja na oglasnoj ploči suda i web stranici – elektronskoj tabli suda. (3) Ako je zakonom izričito predviđeno oglašavanja u "Službenim novinama Federacije BiH", dostava se smatra izvršenom istekom pet dana od dana oglašavanja u "Službenim novinama Federacije BiH". (4) Sva pismena koja se stečajnom dužniku dostavljaju putem pošte, stečajni dužnik je dužan objaviti na svojoj web stranici, ukoliko je ona otvorena.
Član 107. (Objavljivanje rješenja o otvaranju stečaja) (1) Rješenje o otvaranju stečajnog postupka sud objavljuje na oglasnoj tabli suda, web stranici suda-elektronskoj tabli suda, na internet stranici FIA-e, a u "Službenim novinama Federacije BiH" objavit će se samo izreka rješenja. (2) Kopija rješenja dostavlja se nadležnom tužilaštvu, Poreskoj upravi Federacije BiH i Upravi za indirektno oporezivanje Bosne i Hercegovine. (3) Rješenje iz stava (1) ovog člana, koje se odnosi na privredna društva organizirana kao dionička društva, dostavlja se berzi na kojoj se trguje dionicama tog privrednog društva, u pisanoj ili elektronskoj formi, najkasnije sljedećeg dana od dana donošenja. (4) Sud obavezno dostavlja FIA-i, pored rješenja iz stava (1) ovog člana, i obavještenje koje sadrži sljedeće podatke: a) kada je podnosilac prijedloga za otvaranje stečajnog postupka – stečajni dužnik, da li je stečajni dužnik, odnosno organ ovlašten za zastupanje stečajnog dužnika podnio prijedlog za otvaranje stečajnog postupka u roku od 60 dana od dana nastupanja platežne nesposobnosti ili. b) kada je podnosilac prijedloga za otvaranje stečajnog postupka – povjerilac, da li je povjerilac podnio prijedlog za pokretanje stečajnog postupka nakon isteka roka od 60 dana od dana nastupanja platežne nesposobnosti kada je to bio dužan da podnese stečajni dužnik, odnosno organ ovlašten za zastupanje stečajnog dužnika.
Član 242. (Objava odluke) (1) Rješenje kojim se stečajni plan potvrđuje ili kojim se potvrda uskraćuje objavljuje se na ročištu za glasanje ili na posebnom ročištu koje će se održati u roku od 15 dana od dana održavanja ročišta za glasanje. (2) Ako sud potvrdi stečajni plan, stečajni plan ili sažetak njegovog bitnog sadržaja, objavit će se na oglasnoj tabli suda i web stranici suda-elektronskoj tabli suda. Rješenje o potvrdi stečajnog plana dostavlja se u sudski i drugi registar po pravosnažnosti. (3) Rješenje iz stava (1) ovog člana koje se odnosi na privredna društva organizirana kao dionička društva dostavlja se berzi koja trguje dionicama tih poduzeća, u pisanoj ili elektronskoj formi, najkasnije sljedećeg dana od dana donošenja, odnosno od dana pravosnažnosti.

52

LITERATURA
Adižes, I., Rodić,  D. i Čudanov, M.  (2017). Estimating Consultant Engagement in the Corporate Life Cycle: Study of the Bias in South Eastern Europe. Management: Journal of Sustainable Business and Management Solutions in Emerging Economies.
Agencija	za	licenciranje	stečajnih	upravnika	(2018).	ERS,	Pristupljeno:  1.10.2018.,  Dostupno  na:
http://alsu.gov.rs/la/ers/
Bauer, F., Dao, M. A., Matzler, K., i Tarba, S. Y. (2017). How industry lifecycle sets boundary conditions for M&A integration. Long Range Planning, 50(4), 501-517.
Branch, B. i Khizer, A. (2016). Bankruptcy practice in India. International Review of Financial Analysis, 47, 1-6.
Chaudhuri, A. i Ghosh, S. K. (2017). Bankruptcy prediction through soft computing based deep learning technique. Singapore: Springer.
Milijević N. (2018). Zakon o stečaju : Tekst zakona, komentatorski osvrt na osnovna rješenja u zakonu, registar pojmova, tekst podzakonskih akata. Banja Luka: JU Službeni glasnik Republike Srpske.
Muratović H. (2017). Pravne perspektive i političko ekonomski elementi stečaja privrednih društava [Doktorska
disertacija, Internacionalni univerzitet Brčko].
Nurić, Š., Muratović, H., Aleksić, S., Mulahusejnović, R. i Ivanović, D. (2018). Teorija konvergencije: (konvergencija menadžmenta i prava i inteligentni transportni sistemi u drumskom saobraćaju kao bitni faktori razvoja ujedinjene Evrope) (Vol. 14). Internacionalni univerzitet.
Presuda od 23. 04. 2018. Evropski sud za ljudska prava, br. 53723/13 od 21. 5. 2015. Robert, E. L. (1956). Neki faktori rasta potrošačkih kredita, 11 J. FIN. 249, 249.
Žužul J. i Dragičević D. (1996). Informatika u upravi i pravosuđu. Zagreb: Sveučilišna tiskara d.o.o.

53

Hamdija Muratović, Ph.D.
President of The Association of Bankruptcy Administrators FBiH

POSSIBILITIES OF IMPROVING THE BANKRUPTCY PROCEDURE USING INFORMATION TECHNOLOGIES
Summary
Bankruptcy laws in Bosnia and Herzegovina have been changed and amended several times since their adoption. In that process, the legislator decided to adopt an amendment that enables the use of information technologies, so that all announcements go through the e-bulletin of the courts. It should be pointed out that the e- bulletin is a free and public service that enables the electronic review and search of published decisions and other written documents of municipal, cantonal and entity courts in Bosnia and Herzegovina. The same is regulated when it comes to the public in the Tax authorities and the authorities of the Indirect Taxation Administration, as well as in the Financial Agencies in executive proceedings. In any case, the Bankruptcy Laws, in their provisions, individually list all court submissions to which the aforementioned delivery rules apply by publishing them on the website of the e-bulletin of courts in pre-bankruptcy and bankruptcy proceedings. Furthermore, the Bankruptcy Laws have now indirectly pointed out that all court documents are delivered by publishing the documents on the website of the e-bulletin boards of the courts, and the delivery is considered completed after the expiration of the legal term from the date of publication of the documents on the website of the e-bulletin boards of the courts. This written publication on the e-bulletin board of the courts is considered proof that delivery has been made to all participants, including those for whom special delivery is prescribed.
Keywords: Bankruptcy laws, delivery, legislator, e-bulletin board, information technology, electronic review, taxation, courts, bankruptcy.

54

Dr. Damir Juras	343.57(497.5)
Ministarstvo unutarnjih poslova Republike Hrvatske	Stručni članak
Odjel prvostupanjskog disciplinskog sudovanja Split
e-mail: Damir.Juras@xnet.hr, djuras@mup.hr Mia Juras, studentica studija Farmacije Sveučilište u Splitu
ail: mia.juras12@gmail.com

KAZNENA DJELA ZLOUPORABE DROGA U REPUBLICI HRVATSKOJ

SAŽETAK: U radu se daje prikaz kaznenih djela zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj, a uz pojedine institute se navode stajališta pravne teorije i sudske prakse. Kao kaznenopravni odgovor na zlouporabu droga zakonodavac je propisao kaznena djela: neovlaštena proizvodnja i promet drogama te omogućavanje trošenja droga. Uz osnovna kaznena djela propisani su i kvalificirani oblici tih djela, za koje su propisane strože kazne zatvora. Kao obligatorno propisano je oduzimanje droge, tvari za njihovu pripremu, kao i sredstava za njihovu proizvodnju ili trošenje. Počinitelji kaznenih djela zlouporabe droge mogu se osloboditi kazne ako su bitno doprinijeli otkrivanju takvog kaznenog djela. Prijedlog autora je da se posjedovanje droge za osobne potrebe, koje je sadašnjim zakonom propisano kao prekršaj, propiše kao kazneno djelo ukoliko počinitelj nakon više osuda u prekršajnom postupku ponovno bude zatečen u takvom posjedu, a da se proizvodnja i prerada droge za osobne potrebe, koji su sada propisani kao kazneno djelo, propiše kao prekršaj.
KLJUČNE RIJEČI: posjed droge, proizvodnja droge, promet drogama, trošenje droga, zlouporaba droga

Uvod

Ljudi od davnina poznaju i koriste drogu. Jedna od glavnih razlika između uporabe droga u drevnim plemenskim društvima i modernom društvu jeste društveni status uporabe droga – od društvene prihvaćenosti i odobravanja, u prvim, do neodobravanja i sankcioniranja u drugom (Pavičević i Ilijić, 2020: 48).
Droga je tvar koja je obuhvaćena Jedinstvenom konvencijom Ujedinjenih naroda o opojnim drogama iz 1961., kako je izmijenjena Protokolom iz 1972., ili Konvencijom Ujedinjenih naroda o psihotropnim tvarima iz 1971. i svaka tvar prirodnog ili umjetnoga podrijetla, uključivši psihotropne tvari uvrštene u Popis droga, psihotropnih tvari i biljaka iz kojih se može dobiti droga. Tvar koja se može uporabiti za izradu droge i nove psihoaktivne tvari jest svaka prirodna ili umjetna tvar koja se može uporabiti u izradi droge i nove psihoaktivne tvari, uvrštena u Popis droga, psihotropnih tvari i biljaka iz kojih se može dobiti droga1 (čl. 2. st. 1. toč. 1.-2. Zakona o suzbijanju zlouporabe droga, dalje: ZSZD, NN, broj 107/01, 87/02, 163/03, 141/04, 40/07, 149/09, 84/11, 80/13, 39/19). Tehnološkim napretkom, otvorena je mogućnost izdvajanja psihoaktivnih sastojaka iz osnovnih, izvornih prirodnih droga, koji postaju puno jači, ali samim time opasniji i pogibeljniji za krajnje korisnike. Naime, počinju se u velikom broju pojavljivati droge, što je i danas prisutan trend, koje su sada u velikom broju sintetskog

1 Popis droga, psihotropnih tvari i biljaka iz kojih se može dobiti droga te tvari koje se mogu uporabiti za izradu droga, Narodne novine - dalje: NN, 13/19, 134/21.

55

podrijetla. Takvi kemijski produkti često puno jače djeluju i utječu na mentalne funkcije i individualno ponašanje, uzrokujući funkcionalne ili patološke promjene središnjeg živčanog sustava. Različitost učinaka, dinamika konzumacije, tip i jačina droge značajno će utjecati i na vremenski period stvaranja ovisnosti, a samim time postaje značajan prediktor za ulazak u zonu društveno neprihvatljivog, kažnjivog, odnosno kriminalnog ponašanja konzumenta (Markus Klarić, M. i Klarić, D., 2020: 1174).
Posjed, proizvodnja, prerada i stavljanje u promet opojnih droga su monopol države, a ograničeni su na količine potrebne u medicinske2, veterinarske, znanstvenoistraživačke i nastavne svrhe (čl. 3. st. 1. ZSZD-a). Najviše lijekova na bazi droge izdano je za: bolesti ovisnosti, maligne bolesti i epilepsiju (Ćosić, 2001: 59-64), droga GHB (gama- hidroksibutirat) se koristi za liječenje narkolepsije s katapleksijom u odraslih bolesnika te kao pomoćni lijek u kontroli sindroma odvikavanja od alkohola (Marinelli i Beck, 2020:19-26), ovisnici o opijatima se liječe zamjenskom terapijom opioidnim agonistima (Tiljak H., Neralić, Cerovečki, Kastelic, Ožvačić Adžić, i Tiljak, A., 2012: 295-301), dok se marihuana upotrebljava u ublažavanju tegoba kod određenih bolesti, a istražuju se i mogućnosti za njezinu širu uporabu u liječenju (Markus Klarić i Brborović, 2020: 137-151.; Varga, I., Varga, D. i Antunović, 2021: 104-111). Djelatnosti koje izlaze iz zakonskih okvira sankcionirane su kao kaznena djela i prekršaji, čiji je cilj prvenstveno zaštita zdravlja ljudi.
Zlouporaba droga se u stručnoj literaturi definira kao prekomjerna uporaba psihoaktivnih tvari u neterapijske svrhe, a koja će u određenom opsegu konzumacije dovesti do psihičke, fizičke i socijalne štete (Definis-Gojanović, 2011: 399), dok je zakonodavac definira kao uzgoj biljke za dobivanje droge, posjedovanje sredstava za izradu te posjedovanje i promet droge i tvari koja se može uporabiti za izradu droge protivno zakonu (čl. 2. st. 1. toč. 17. ZSZD-a). Zlouporaba droga je jedan od najvećih problema suvremenog društva. Raširenost konzumiranja, a time i proizvodnje te stavljanja u promet droga, s obzirom na stupanj ugrožavanja zdravlja ljudi i svekolike posljedice na zajednicu u cjelini, iziskuje uz medicinske mjere i mjere prevencije (edukaciju o štetnosti zlouporabe droga), poduzimanje i kaznenih mjera. Među najteže posljedice zlouporabe droge za svako društvo, uz zdravstvene probleme i

2 Lijekovi koji sadrže opojne droge i psihotropne tvari propisuju se samo ako su prijeko potrebni i ako su u uporabi na osnovi Zakona o lijekovima. Recept se izdaje u dva primjerka, s oznakom kopije na drugom primjerku i naznakom rednog broja evidencijske knjige o izdanom receptu. Doktor koji je propisao lijek obvezan je voditi posebnu knjigu evidencije o opojnim drogama i psihotropnim tvarima propisanim na recept (čl. 13. Pravilnika o načinu propisivanja i izdavanju lijekova na recept, NN 17/09, 46/09, 4/10, 110/10, 131/10, 1/11, 16/11, 52/11, 129/13, 146/13, 45/14, 17/15, 113/16, 129/17, 89/20).

56

ekonomske štete, svakako se ubraja kriminal i kriminalno ponašanje koje se vezuje uz ilegalne
droge (Šarić, Sakoman i Zdunić, 2002: 354).
Posjedovanje droge za osobnu uporabu zakonodavac je propisao kao prekršaj, za koji je zapriječena novčana kazna od 5000,00 do 20000,00 kuna ili kazna zatvora do 90 dana (čl. 54. st. 1. t. 1. i st. 3. ZSZD-a). Za slučaj opetovanog posjedovanja droge za osobnu uporabu, nakon što je u određenom razdoblju počinitelj više puta osuđen za prekršaj, što ukazuje da prekršajne sankcije nemaju odgovarajući odvraćajući učinak, trebalo bi takvo posjedovanje droge propisati kao kazneno djelo.
Kao kaznenopravni odgovor na zlouporabu droga zakonodavac propisuje dva kaznena djela: neovlaštena proizvodnja i promet drogama (čl. 190. Kaznenog zakona, dalje: KZ, NN, broj: 125/11, 144/12, 56/15, 61/15, 191/17, 118/18, 126/19, 84/21) i omogućavanje trošenja droga (čl. 191. KZ-a), koja su uvrštena u glavu XIX. KZ-a, čiji zaštitni objekt je zdravlje ljudi.3 Na potrebu analiziranja problema kaznenih djela zlouporabe droga ukazuju i statistički podaci: u 2019. godini na liječenje je došlo 6858 osoba, od čega je 5338 uzimalo opijate (77,8%), a druga psihoaktivna sredstva je uzimalo 1520 osoba (22,2%) – Izvješće o osobama liječenim zbog zlouporabe psihoaktivnih droga u Hrvatskoj u 2019. godini, Hrvatski zavod za
javno zdravstvo, Zagreb, 2020.,
https://www.hzjz.hr/wp-content/uploads/2020/10/Ovisni_2019-1.pdf.	Policija	je	u	2021. evidentirala manje kaznenih djela iz čl. 190. i 191. KZ-a, ali je zaplijenila znatno veću količinu svih vrsta droge izuzev marihuane – Statistički pregled temeljnih sigurnosnih pokazatelja i rezultata rada u 2021. godini, MUP RH, Zagreb, travanj 2022., https://mup.gov.hr/UserDocsImages/statistika/2022/Statisticki_pregled_2021_Web.pdf,		str. 61.-62., tako da su evidentni kontinuirana društvena ugroza i kriminalna aktivnost povezana sa zlouporabom droga.
Tablica 1. Struktura kaznenih djela zlouporabe droga

Kaznena djela	Prijavljena kaznena djela	Razriješena kaznena djela	
	Broj djela	Trend
%	u	Broj djela	Trend
%	u	
	2020.	2021.			2020.	2021.			
Neovlaštena proizvodnja i
promet drogama	2.285	1.994	-12,7	2.278	1.988	-12,7	
Omogućavanje	trošenja
droga	351	330	-6,0	352	330	-6,3	

3 Određene sličnosti s navedenim kaznenim djelima, s obzirom na način počinjenja djela, svojstva zabranjene tvari i zaštitni objekt, ima kazneno djelo neovlaštena proizvodnja i promet tvari zabranjenih u sportu, koje je novelom uvršteno u zakon (čl. 191. a KZ-a).

57

Tablica 2. Zapljena najčešćih droga prema vrstama droga4

Vrsta droga	
Količina zaplijenjene droge	
	2020.	2021.	Trend u %	
Heroin (g)	12.821,20	256.072,14	+1897,3	
Hašiš (g)	2.647,75	3.528,85	+33,3	
Marihuana (g)	1.683.059,91	1.190.165,91	-29,3	
Cannabis sativa	6.190	14.776	+138,7	
Kokain (g)	60.049,89	745.036,52	+1140,7	
Amfetamini (g)	45.677,11	110.095,48	+141,00	
Metadoni (tb.)	593	1.985	+234,7	
Ecstasy (g)	3.646,67	7.137,02	+95,7	
LSD (doza)	469	952	+103,0	

Neovlaštena proizvodnja i promet drogama

Tko neovlašteno proizvede ili preradi tvari koje su propisom proglašene drogom, kaznit će se kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina (čl. 190. st. 1. KZ-a). Nije odlučno da li počinitelj drogu proizvodi za sebe ili drugoga niti je potrebno da počinitelj drogu proizvodi u većoj količini ili za prodaju, pa se djelo može počiniti i uzgojem jedne stabljike indijske konoplje.5 Proizvodnjom droge stvara se nova količina zabranjene tvari štetne za zdravlje ljudi pa je povećana društvena opasnost počinitelja i djela u odnosu na posjedovanje droge za osobnu uporabu. Proizvodnja droge predstavlja njeno stvaranje iz određene materije, odnosno sirovine, koja može biti prirodnog ili sintetičkog porijekla, ili kombiniranog prirodno-sintetičkog porijekla. Bitno je da ta supstanca sama po sebi nema svojstva droge. Prerada opojne droge obuhvata daljnju doradu materije odnosno sirovine koja već ima svojstvo droge, ali se to svojstvo procesom prerade pojačava, odnosno modificira. U tom slučaju supstanca koja predstavlja drogu dobiva drugi oblik, odnosno agregatno stanje, kada se, npr. od droge koja je

4 Evidentirane vrste i količine zaplijenjene droge prije vještačenja u Centru za forenzična ispitivanja, istraživanja i vještačenja „Ivan Vučetić“. Brojčani podaci o vrsti i količini zaplijenjene droge prije i poslije vještačenja mogu se razlikovati.
5 „Nije u pravu opt. P. kada tvrdi da se u pogledu kaznenog djela (…) radi o beznačajnom djelu. Naime, kada je u stanu ovog optuženika uz zapakiranu drogu koja je bila namijenjena za prodaju pronađeno i 18 stabljika indijske konoplje te posebna oprema koja pospješuje uzgoj droge i tri digitalne vage, te činjenicu da su počinitelji P. i M. već osuđivani zbog kaznenih djela zlouporabe opojnih droga, ovom kaznenom djelu daju daleko veći značaj i čine ga pogibeljnijim, tako da nema govora da je takvo djelo beznačajno i stoga sud prvog stupnja nije na optuženikovu štetu povrijedio kazneni zakon.“ VSRH, I Kž 208/14-16 od 04. lipnja 2014., https://sudskapraksa.csp.vsrh.hr (sva sudska praksa u ovom radu preuzeta je sa navedenog portala Vrhovnog suda Republike Hrvatske)

58

u obliku praška prave tablete ili se od droge u tečnom stanju dobiva droga u čvrstom stanju. Opojna droga može se prerađivati i na drugi način, kada se odgovarajućim prerađivačkim postupkom i primjenom određenih tehnologija, osiguravaju modificirana svojstva prvobitne droge (Škulić, 2003: 146-147). Djelo se čini s namjerom, zahtjeva se postojanje svijesti o neovlaštenosti radnji počinjenja i svijest da je objekt radnje droga. Bitno je da se radnja proizvodnje ili prerade droge ne poduzima s ciljem neovlaštene prodaje ili drugačijeg stavljanja u promet. Kazneno djelo je dovršeno kada se dobije droga.
Zakonodavac bi trebao na jednaki način riješiti posjedovanje droge za osobne potrebe, koje je propisano kao prekršaj te proizvodnju ili preradu droge za osobne potrebe, koje je propisano kao kazneno djelo, odnosno proizvodnju ili preradu droge za osobne potrebe bi također trebalo kvalificirati kao prekršaj jer ono nije društveno opasnije od posjedovanje droge koja je za osobne potrebe kupljena od druge osobe. Dapače, posjedovanje droge za osobne potrebe je na određeni način društveno opasnije jer je u tom slučaju u ostvarenju djela uključena i kriminalna aktivnost prodavatelja droge, koji za tu aktivnost stječe i protupravnu imovinsku korist.
Tko proizvede, preradi, prenese, izveze ili uveze, nabavi ili posjeduje tvari koje su propisom proglašene drogom, a koje su namijenjene neovlaštenoj prodaji ili stavljanju na drugi način u promet ili ih neovlašteno ponudi na prodaju6, proda ili posreduje u prodaji ili kupnji7 ili na drugi način neovlašteno stavi u promet, kaznit će se kaznom zatvora od jedne do dvanaest godina (čl.
190. st. 2. KZ-a). Ako bi ista osoba izvršila više radnji izvršenja, npr. nakon što neovlašteno proizvede, neovlašteno ih prenosi radi prodaje, zatim ih nudi na prodaju i na kraju ih neovlašteno proda, ona bi izvršila samo jedno kazneno djelo neovlaštena proizvodnja i promet drogama, dok bi se činjenica da je učinjeno više radnji izvršenja mogla uzeti u obzir kao otežavajuća okolnost prilikom odmjeravanja kazne. U tom slučaju, riječ je o prividnom stjecaju

6 „Optuženik prigovara i činjeničnim utvrđenjima, odnosno zaključku o njegovoj kaznenoj odgovornosti. Smatra da je „upućivanje na osobu“ koja bi ga „eventualno spojila“ s prodavateljem droge „nije ništa drugo nego tzv. ovisnička solidarnost“ te da to „nije posredovanje u prodaji jer isti nije niti u kontaktu sa prodavateljem droge“, a osim toga da nije utvrđen niti motiv. No, raščlamba žalitelja je pogrešna. Radnja optuženog J. R. kojom upućuje prikrivenog istražitelja na optuženog I. A., a radi nalaženja prodavatelja droge za prikrivenog istražitelja sadrži sve bitne sastavnice posredovanja u neovlaštenoj prodaji. Optuženi J. R. zna da se radi o neovlaštenoj prodaji droge i upućuje prikrivenog istražitelja na osobu koja mu može nabaviti drogu pa se kupoprodaja ostvari. Okolnost što prodaju nije obavio optuženi I. A. koji je također posredovao kao i okolnost motiva postupanja optuženog J.
R. nisu odlučne sastavnice za postojanje posredovanja za koje je optuženi J. R. pravilno proglašen krivim.“ VSRH, I Kž 530/13-6 od 15. rujna 2015.
7 „Teza obrane da je optuženik nabavljao opojnu drogu isključivo za sebe, a ne i za daljnju prodaju, u suprotnosti je s ukupnom količinom predmetne opojne droge, posebno kada se cijeni da su sve kriminalne radnje poduzete u periodu od svega dva tjedna pa te količine svakako premašuju osobne potrebe optuženika. S obzirom da je optuženik bio nezaposlen i otac sedmero mlt. djece, a u inkriminiranom periodu (prva polovica travnja 2011.) još nije raspolagao sredstvima od naknade štete, kako pravilno uočava prvostupanjski sud, to je očito da je dio kupljene droge nudio radi daljnje prodaje, čime je počinio predmetno kazneno djelo neovisno o tome da li je do kupoprodaje stvarno došlo.“ VSRH, I Kž 247/14-4 od 15. listopada 2015.

59

kaznenih djela po načelu alternativiteta (Delibašić, 2014: 79). Kazna je znatno viša nego za proizvodnju ili preradu droge koja nije namijenjena prodaji. Katalog radnji počinjenja djela je proširen sukladno čl. 3. st. 1. Konvencije o nezakonitom prometu narkotičkim drogama i psihotropnim supstancama (1988.). Posjedovanje jest faktična vlast nad drogom, biljkom ili tvari koja se može uporabiti za izradu droge (čl. 2. st. 1. toč. 6., 7. i 9. ZSZD-a). Primarni dokazi kojima je moguće utvrditi postojanje namjere prodaje posjedovane droge su personalni (optuženikov iskaz). Međutim, ako priznanja (koje bi bilo u skladu s ostalim pribavljenim dokazima) nema, postojanje te namjere može se ocijeniti ponajprije na temelju količine pronađene droge, načina njezinog pakiranja, pronalaska tvari i predmeta koji se koriste za miješanje droge te pripremanje jednokratnih doza kao i okolnosti pod kojima je počinitelj zatečen s drogom (Tripalo, 2003: 565).8 Prenošenjem opojne droge ne smatra se njezino premještanje s jednog mjesta na drugo, a da osoba zadrži posjed droge, već se radi o prenošenju droge od jedne osobe do neke druge osobe. Ako bi netko čuvao tuđu drogu za koju zna da ju vlasnik od kojega ju je dobio na čuvanje namjerava prodavati, odgovarao bi kao pomagatelj za kazneno djelo iz članka 190. st. 2. KZ-a u vezi s čl. 38. KZ-a, a vlasnik droge koji ju je dao drugome na čuvanje odgovara za počinjenje kaznenog djela iz članka 190. st. 2. KZ-a.9 Pod stavljanje na drugi način u promet droge spadaju slučajevi razmjene droge za drugu robu,

8 „(…) upravo posjedovanje većih količina različitih vrsta droga, posjedovanje vage za precizno mjerenje i punila, uz izostanak prihoda počinitelja, su upravo tipične okolnosti koje ukazuju da takvi počinitelji drogu drže radi daljnje prodaje (dilanja), a ne za svoje potrebe.“ VSRH, I Kž 13/2021-4 od 17. ožujka 2021.; „Žalba parcijalno pa time i netočno interpretira rezultate dokaznog postupka i pri tome propušta cijeniti da optuženik prihodima koje je istakao u obrani od 24. siječnja 2007. (list 236 spisa) nije mogao udovoljavati onakvoj ovisnosti o kojoj je govorio na raspravi. Naime, isti je naveo da je dvije godine prije događaja koji je predmet ovog postupka počeo konzumirati opojnu drogu kokain i da dnevno konzumira goleme količine te tvari za koju je općepoznato da na tržištu ima vrlo visoku cijenu. Kod takvog stanja stvari, prvostupanjski sud je pravilno zaključio da je dio pronađene droge koja je plaćena 3.000,00 Eura (oko 22.500,00 kn) bio namijenjen za osobnu uporabu, a dio za daljnju prodaju, a na taj zaključak nije od utjecaja daljnji žalbeni navod branitelja da na to ne upućuju materijalni dokazi kao što su način pakiranja i činjenica da kod optuženika nisu pronađeni predmeti poput precizne vage (…).“ VSRH, I Kž 6/2014 od 09. listopada 2018.; „Slijedom navedenog, a imajući u vidu da kod maloljetnika nisu pronađeni nikakvi predmeti karakteristični za preprodaju opojne droge (vaga za precizno mjerenje, pvc vrećice i sl.) niti je otkriven bilo koji kupac ili kontakt s potencijalnim kupcem opojne droge marihuane, a radi se o relativno maloj količini te droge koju je maloljetnik dragovoljno izručio (20,45 g i jedan „joint“), to prvostupanjski sud osnovano cijeni da, bez obzira na obranu maloljetnika pred državnim odvjetnikom koju je kasnije izmijenio, ostaje dvojbeno da bi on, osim za vlastite potrebe kako se navodi u činjeničnom opisu kaznenog djela, nabavljao opojnu drogu marihuanu i radi daljnje prodaje, zbog čega ga, primjenom načela „in dubio pro reo“, treba osloboditi od optužbe.“ VSRH, I Kž 304/15-4 od 10. prosinca 2015.
9“Kada je žalitelj od opt. E. D. primio i u svome podrumu sakrio i čuvao 10.814,60 grama opojne droge marihuane, za što mu je ovaj obećao 500 DEM, ostvario je sve bitne elemente kaznenog djela za koje je osuđen jer je s namjerom pomagao drugom da neovlašteno radi prodaje posjeduje tvari koje su propisom proglašene opojnim drogama. Pomaganje je namjerno pružanje pomoći izvršitelju djela koje je on počinio, a opt. E. je drogu marihuanu držao radi prodaje, pa o neuspjelom pomaganje ne može biti ni govora. Jednako tako neutemeljeno žalitelj navodi da su pomagateljske radnje ostale neiskorištene što nije konkretni slučaj (...). Za kazneno djelo zlouporabe opojnih droga i pomaganja kod ovog kaznenog djela konstrukcija o neiskorištenosti pomagačkih radnji ne može se primijeniti, pa je u tome dijelu žalbeni prigovor u potpunosti neosnovan.” VSRH, I Kž 602/02 od 22. listopada 2002.

60

predaja droge osobi s tim da je poslije vrati u istovrsnoj količini, kao i poklon droge s namjerom kasnijeg pridobivanja kupaca. Stvar koju predaje druga ugovorna strana može biti pokretna ili nepokretna, može biti neka druga vrsta droge, ili droga iste vrste ali različitog porijekla, odnosno kvalitete. Prilikom razmjene droge za nepokretnu stvar bilo bi neophodno sklopiti i fiktivni ugovor o prijenosu vlasništva na nepokretnoj stvari, kada bi se, po pravilu, sklapao ugovor o kupoprodaji ili darivanju nepokretne stvari, s obzirom na to da se u ugovoru o razmjeni ne bi mogla navesti droga i takav ugovor ovjeriti pred javnim bilježnikom, što je uvjet za prijenos vlasništva na nekretnini (Delibašić, 2010: 87). Uvoz ili izvoz je unošenje ili iznošenje droge u Republiku Hrvatsku. Promet jest svaki način stavljanja u promet droge, biljke, dijela biljke ili tvari koja se može uporabiti za izradu droge: uvoz, izvoz, provoz, prijevoz, kupnja, prodaja, zamjena, izdavanje na recept, skladištenje i slično (čl. 2. st. 1. toč. 10. ZSZD-a). Pri prodaji je za postojanje djela dovoljan i samo jedan takav čin.10 Prodaja je dovršena sklapanjem ugovora o prodaji, a nije potrebno i da je droga predana kupcu. Nije neophodno da je za drogu dobiven novac, djelo postoji i u slučaju razmjene za drugu robu, darovanja radi pridobivanja određene osobe kao kasnijeg kupca (Pavlović, 2012: 386).
Tko ponudi na prodaju, proda ili posreduje u prodaji tvari koje su propisom proglašene drogom osobi s težim duševnim smetnjama, ili djetetu, ili to učini u školi ili na drugom mjestu koje služi obrazovanju, odgoju, sportskoj ili društvenoj aktivnosti djece ili u njegovoj neposrednoj blizini ili u kaznenoj ustanovi, ili tko za počinjenje ovog djela iskoristi dijete, ili ako to učini službena osoba u obavljanju službe ili odgovorna osoba u obavljanju javne ovlasti, kaznit će se kaznom zatvora od tri do petnaest godina (čl. 190. st. 3. KZ-a). Sukladno čl. 3. st.
5. Konvencije o nezakonitom prometu narkotičkim drogama i psihotropnim supstancama propisan je niz kvalifikatornih okolnosti koje ovo djelo čine težim, što opravdava strožu sankciju.
Tko organizira mrežu preprodavatelja ili posrednika radi počinjenja kaznenog djela iz st. 2. i 3. čl. 190. KZ-a, kaznit će se kaznom zatvora od najmanje tri godine (čl. 190. st. 4. KZ-a). Organizatori mreže preprodavatelja se strože kažnjavaju, a može im se izreći i kazna dugotrajnog zatvora ako je djelo počinjeno u sastavu zločinačkog udruženja (čl. 329. st. 1. toč.
6. KZ-a). Organiziranje mreže sastoji se od neovlaštena angažiranja više osoba u korist i pod

10 „Stoga nema nikakve dvojbe da se radilo o prodaji droge marihuane i hašiša, a pitanje koliko je puta droga prodavana kupcima nije bitno s aspekta dokazanosti kaznenih djela već samo s aspekta stupnja krivnje počinitelja i odluke o oduzimanju imovinske koristi.“ VSRH, I Kž 658/14-7 od 20. svibnja 2015.

61

NIR 21/2022

Dr. Damir Juras, Mia Juras

kontrolom  osobe  koja organizira  preprodaju  ili  posredovanje  u  prodaji  droge.11   Djelo  je
dovršeno kad je stvorena mreža posrednika ili preprodavatelja.
Tko kaznenim djelom iz stavka 2., 3. i 4. čl. 190. KZ-a prouzroči znatno oštećenje zdravlja većeg broja ljudi ili smrt osobe kojoj je prodao tvar koja je propisom proglašena drogom ili je posredovao u njezinoj prodaji, kaznit će se kaznom zatvora od najmanje pet godina (čl. 190. st.
5. KZ-a). Teža posljedica ovog djela obuhvaćena je počiniteljevim nehajem (čl. 27. st. 2. KZ-
a).
Tko napravi, nabavi, prenese, izveze ili uveze ili posjeduje opremu, materijal ili tvari koje se mogu uporabiti za izradu tvari koje su propisom proglašene drogom, za koje zna da su namijenjeni njihovoj neovlaštenoj proizvodnji, kaznit će se kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina (čl. 190. st. 6. KZ-a).12 Sukladno čl. 3. st. 1. (a) iv. Konvencije o nezakonitom prometu narkotičkim drogama i psihotropnim supstancama počinitelj mora znati da su oprema, materijal i tvari namijenjeni izradi droge. Ovime se inkriminiraju pripremne radnje za proizvodnju ili preradu droga. Ukoliko su oprema i materijal uporabljeni za proizvodnju droge, zbog prividnog stjecaja, radit će samo o jednom kaznenom djelu iz čl. 190. KZ-a.
Proizvodnjom droge smatra se i neovlašteni uzgoj biljke ili gljive iz koje se može dobiti droga (čl. 190. st. 7. KZ-a). U toksikologiji su poznati halucinogeni iz biljnog materijala: halucinogeni alkaloid koji se dobiva iz meksičkog peyote kaktusa Lophophora williamsii, psihoaktivni spojevi psilocin i psilocibin-hidroksidimetiltriptamin sadržani u psilocibinskim gljivama Psilocybe Mexicana i indolni alkaloid kojeg sadrži biljka Tabernanthe iboga koja se uzgaja u Africi, Južnoj Americi i Australiji (Sutlović, 2011: 77-78).
Tvari koje su propisom proglašene drogom, tvari koje se mogu uporabiti za njihovu izradu, biljke, gljive ili dijelovi biljaka ili gljiva iz kojih se mogu dobiti tvari koje su propisom

11 „Naime, iz činjeničnog opisa koji se žalitelju J. S. stavlja na teret ne proizlazi tvrdnja da bi opt. T. M. novac dobiven prodajom marihuane predavala žalitelju, nego mu se stavlja na teret da je u cilju preprodaje opojne droge marihuane, koju je nabavljao u većim količinama, dogovorio ponaosob sa T. M., M. P. i S. K. da mu nalaze kupce i višekratno prodaju nabavljanu marihuanu, a prodajom dobiveni novac mu predaju, pa kada bi ovi telefonskim kontaktima s potencijalnim kupcima ostvarili dogovor o količini, cijeni, mjestu i vremenu isporuke droge, predavali im radi prodaje dogovorenu količinu ili bi prodaju izvršio sam, pa je tako u navedenom u razdoblju u 53 navrata putem imenovanih, a u 57 navrata osobno neovlašteno prodao drogu marihuanu različitim osobama. Stoga i nije odlučna činjenica da li su svaki od navedenih posrednika, baš svaki puta i za svaku količinu prodane droge, novac predali opt. J. S. Bit je u tome da su oni posredovali u prodaji opojne droge, koju je u većim količinama nabavio žalitelj J. S., što se odnosi i na opt. T. M., s kojom je žalitelj živio u izvanbračnoj zajednici, a kako je nedvojbeno da je droga pripadala opt. J. S. i kako je nedvojbeno da je T. M. osobno prodavala njegovu drogu, ali i dovodila mu kupce, (što će kasnije biti obrazloženo), nedvojbeno je utvrđeno da su svi suoptuženici, dakle T. M.,
M. P. i S. K. posredovali u prodaji marihuane za žalitelja.“ VSRH, I Kž 526/14-6 od 21. travnja 2016.
12 „Međutim, u pravu je opt. M. kada tvrdi da je kazneno djelo nabavljanja i posjedovanja opreme i materijala koji su namijenjeni za neovlaštenu proizvodnju droga iz čl. 190. st. 6. KZ/11 u konkretnom slučaju samo pripremna nekažnjiva radnja koja po prirodi stvari prethodi počinjenju kaznenog djela proizvodnje droge te se stoga radi samo o jednom kaznenom djelu (…).“ VSRH, I Kž 208/14-16 od 04. lipnja 2014.

62

proglašene drogom, sredstva za njihovu proizvodnju ili preradu, sredstva prijevoza preuređena
za skrivanje tih tvari i sredstva za njihovo trošenje će se oduzeti (čl. 190. st. 8. KZ-a).
Počinitelja kaznenog djela iz čl. 190. st. 1., 2., 3., 4. i 6. KZ-a, koji je dobrovoljno bitno pridonio otkrivanju tog djela, sud može osloboditi kazne (čl. 190. st. 9. KZ-a). Otkrivanje djela odnosi se kako na bitno pridonošenje otkrivanju djela, tako i na njegova (su)počinitelja. Bitan doprinos u otkrivanju kaznenog djela može se odnositi na vlastito, ali i na tuđe kazneno djelo ako je ono u neposrednoj vezi s kriminalnom djelatnošću počinitelja (Garačić, 2016: 390). Doprinos počinitelja mora biti značajan (odlučujući) tako da njegovo iskazivanje doprinese otkrivanju djela i počinitelja, pa se ne uvažava priznanje počinjenja nekog djela kada su već prikupljeni drugi dokazi za njegovo otkrivanje. Ovu zakonsku blagodat uživaju i sudionici: poticatelj i pomagač. Radi se o fakultativnom oslobođenju od kazne (čl. 50. st. 1. KZ-a).

3. Omogućavanje trošenja droga

Tko navodi drugoga na trošenje droga ili mu da da ih troši on ili druga osoba, ili stavi drugome na raspolaganje prostor radi njihovog trošenja, ili mu na drugi način omogući njihovo trošenje, kaznit će se kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina (čl. 191. st. 1. KZ-a). Radnja počinjenja djela je određena alternativno: navođenje drugoga na trošenje droge, davanje drugome da je troši, stavljanje na raspolaganje prostora za trošenje droge (stan, vozilo i dr.), ili bilo koji drugi način omogućavanja drugome trošenja droge. Navođenje drugog na trošenje droge jest stvaranje kod druge osobe odluke da konzumira drogu, i to na bilo koji način koji je usmjeren na stvaranje takve odluke: nagovaranje, prijetnja, davanje savjeta, nuđenje oklade i slično. Djelo je dovršeno već samim počinjenjem neke radnje koja predstavlja navođenje, ne traži se trajnije kriminalno djelovanje. Uporaba jest jednokratno, višekratno, povremeno ili redovito uzimanje ili izlaganje djelovanju droge (čl. 2. st. 1. toč. 11. ZOSZD-a).
Ako je kazneno djelo počinjeno prema djetetu13 ili osobi s težim duševnim smetnjama ili u školi ili na drugom mjestu koje služi obrazovanju, odgoju, sportskoj ili društvenoj aktivnosti

13 „U odnosu na kazneno djelo iz čl. 191. st. 1. i 2. KZ/11 opisano u toč. 3. izreke pobijane presude sud prvog stupnja je na temelju iskaza svjedokinja M. P. P. i P. R., koje su priznale da su u stanu optuženika konzumirale optuženikovu drogu marihuanu i speed, pravilno utvrdio da je optuženik na taj način počinio predmetno kazneno djelo jer je ovim osobama, za koje je znao da idu u srednju školu i da nemaju 18 godina, drogu davao da ju troše. Optuženik ove okolnosti u obrani niti u žalbi niti ne osporava, ali tvrdi da su navedene osobe koje su imale prethodna iskustava s drogama, same uzimale drogu koja im je bila nadohvat u stanu i da im on tu drogu nije nudio niti davao. Međutim, sud prvog stupnja opravdano nije prihvatio ovakvu obranu optuženika pravilno ukazujući da nije relevantno to što optuženik svjedokinje P. i R. nije prisiljavao da droge konzumiraju, niti ih je na to nagovarao, već je bitno to što je utvrđeno da im je on tu drogu ponudio na uživanje i da su one to prihvatile. Dakle, kraj svih ovih u biti nespornih okolnosti, da su u optuženikovu stanu osobe koje nemaju 18 godina konzumirale njegovu drogu koju im je on dao na raspolaganje, ostvarena su obilježja kaznenog djela omogućavanje trošenja droga iz čl.
191. st. 1. i 2. KZ/11, a djelo je počinjeno prema djetetu.“ VSRH, I Kž 13/2021-4 od 17. ožujka 2021.

63

djece ili u njegovoj neposrednoj blizini ili u kaznenoj ustanovi, prema više osoba ili ako je kazneno djelo počinila službena osoba, zdravstveni radnik, socijalni radnik, nastavnik, odgojitelj ili trener iskorištavajući svoj položaj, počinitelj će se kazniti kaznom zatvora od jedne do deset godina (čl. 191. st. 2. KZ-a). Neopravdano je za ovo djelo propisana blaža kazna nego za djelo iz čl. 190. st. 3. jer navođenje djeteta na trošenje droge nije manje opasno od samog nuđenja droge djetetu na prodaju. Ako je počinitelj navodio na trošenje droga više osoba, a ne postoji čvrsta prostorna i vremenska povezanost tih radnji, tada će postojati stjecaj osnovnog djela, a ne jedno djelo iz čl. 191. st. 2. KZ-a.
Tko kaznenim djelom prouzroči smrt osobe kojoj je dao drogu, kaznit će se kaznom zatvora od tri do petnaest godina (čl. 191. st. 3. KZ-a). Smrt je najčešće posljedica predoziranja drogom.
Droge i sredstva za njihovo pripravljanje i trošenje će se oduzeti (čl. 191. st. 4. KZ-a). Počinitelja kaznenog djela (iz čl. 191. st. 1. i 2. KZ-a) koji je dobrovoljno bitno pridonio otkrivanju kaznenog djela neovlaštena proizvodnja i promet drogama ili omogućavanje trošenja droga, sud može osloboditi kazne (čl. 191. st. 5. KZ-a).

4. Zaključak

Zlouporaba droga uzrokuje štetne posljedice po ljudski organizam i društvenu zajednicu, pa
je kaznenopravna reakcija na zlouporabu droga potrebna i obavezna.
Zakonodavac je kaznena djela zlouporabe droga propisao čl. 190. i čl. 191. KZ-a, a uz osnovna kaznena djela propisao je i kvalificirane oblike tih djela. Kao obligatorno propisano je oduzimanje droge, tvari za njihovu pripremu, kao i sredstava za njihovu proizvodnju ili trošenje. Počinitelji kaznenog djela zlouporabe droge mogu se osloboditi kazne ako su bitno doprinijeli otkrivanju takvog kaznenog djela, pri čemu je primarni kriterij odlučujući doprinos u otkrivanju kaznenog djela i počinitelja, a ne težina otkrivenog djela. Ova djela može počiniti svaka osoba, a za počinjenje djela traži se namjera kod počinitelja.
Opisanim kaznenim djelima zakonodavac je dao cjelovit odgovor na problem zlouporabe droga. Prijedlog autora je: da se posjedovanje droge za osobne potrebe, koje je sadašnjim zakonom propisano kao prekršaj, propiše kao kazneno djelo ukoliko počinitelj nakon više osuda u prekršajnom postupku ponovno bude zatečen u takvom posjedu, da se proizvodnja i prerada droge za osobne potrebe, koji su sada propisani kao kazneno djelo, propiše kao prekršaj, te da se povisi kazna za navođenje djeteta na trošenje droge tako da se izjednači s kaznom za djelo nuđenja droge djetetu na prodaju.

64

LITERATURA
Ćosić, D. (2001). Potrošnja lijekova koji sadrže opojne droge ili psihotropne tvari u prigradskoj i gradskoj
ambulanti. Medicinski vjesnik, 33, 1-4/2001, 59-64.
Definis-Gojanović, M. (2011). Medicinske komplikacije i patologija zlouporabe droga. U Sutlović, D. (ur.).
Osnove forenzične toksikologije. Split: Redak.
Delibašić, V. (2010). Krivično delo neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet opojnih droga iz članka 246.
Krivičnog zakonika. Branič, CXXIII, 3-4/2010, 80-96.
Delibašić, V. (2014). Pojedina sporna pitanja u vezi s opojnim drogama u Krivičnom zakoniku. Crimen, V, 1/2014,
75-88.
Garačić, A. (2016). Kazneni zakon u sudskoj praksi. Rijeka: Libertin naklada.
Izvješće o osobama liječenim zbog zlouporabe psihoaktivnih droga u Hrvatskoj u 2019. godini, Hrvatski zavod za javno zdravstvo, Zagreb, 2020., https://www.hzjz.hr/wp-content/uploads/2020/10/Ovisni_2019-1.pdf, posjeta 15. 09. 2022.
Kazneni zakon, NN broj: 125/11, 144/12, 56/15, 61/15, 191/17, 118/18, 126/19, 84/21
Markus Klarić, M. i Brborović, O (2020). Marihuana – zlouporaba i medicinska uporaba. Journal of Applied
Health Sciences = časopis za primijenjene zdravstvene znanosti, 6, 1/2020, 137-151.
Markus Klarić, M. i Klarić, D. (2020). Ovisnost o drogama kao kriminogeni čimbenik. Zbornik radova Pravnog
fakulteta u Splitu, 57, 4/2020, 1173-1192.
Marinelli, E. i Beck, R. (2020). Gamma-hydroxybutyrate abuse: pharmacology and poisoning and withdrawal management. Arhiv za higijenu rada i toksikologiju, 71, 1/2020, 19-26.
Pavićević, O. i Ilijić, Lj. (2020). Kultura droga. Zbornik Instituta za kriminološka i sociološka istraživanja, XXXIX, 1/2020, 47-62.
Pavlović, Š. (2012). Kazneni zakon. Rijeka: Libertin naklada
Popis droga, psihotropnih tvari i biljaka iz kojih se može dobiti droge te tvari koje se mogu uporabiti za izradu
droga, NN broj: 13/19, 134/21
Pravilnik o načinu propisivanja i izdavanju lijekova na recept, NN broj: 17/09, 46/09, 4/10, 110/10, 131/10, 1/11, 16/11, 52/11, 129/13, 146/13, 45/14, 17/15, 113/16, 129/17, 89/20
Statistički pregled temeljnih sigurnosnih pokazatelja i rezultata rada u 2021. godini, MUP RH, Zagreb, travanj
2022., https://mup.gov.hr/UserDocsImages/statistika/2022/Statisticki_pregled_2021_Web.pdf, posjeta
15. 09. 2022.
Sudska praksa Vrhovnog suda Republike Hrvatske: https://sudskapraksa.csp.vsrh.hr, posjeta 26. 01. 2022.
Sutlović, D. (2011). Sredstva ovisnosti. U Sutlović, D. (ur.). Osnove forenzične toksikologije. Split: Redak.
Šarić, J., Sakoman S. i Zdunić, D. (2002). Zlouporaba droga i uključenost u kriminalno ponašanje. Društvena istraživanja, 11, 2-3/2002, 353-377.
Škulić, M. (2003). Organizovani kriminalitet – pojam i krivičnoprocesni aspekti. Beograd: Dosije.
Tiljak H., Neralić I., Cerovečki V., Kastelic A., Ožvačić Adžić Z. i Tiljak A. (2012). Mogućnosti u liječenju ovisnika o opijatima u primarnoj zdravstvenoj zaštiti i obiteljskoj medicini. Acta medica Croatica, 66, 4/2012, 295.-301.
Tripalo, D. (2003). Kaznenopravni aspekti zlouporabe droga. Hrvatski ljetopis za kazneno pravo i praksu, 10, 2/2003, 553-585.
Varga, I., Varga, D. i Antunović, M. (2021). The potential of cannabis sp. in pain medicine: a perspective, Hrana
u zdravlju i bolesti: znanstveno-stručni časopis za nutricionizam i dijetetiku, 10, 2/2021, 553-585.
Zakon o suzbijanju zlouporabe droga, NN broj 107/01, 87/02, 163/03, 141/04, 40/07, 149/09, 84/11, 80/13, 39/19

65

Damir Juras, Ph.D.
Mia Juras, student

Summary

CRIMINAL OFFENSES OF DRUG ABUSE IN THE REPUBLIC OF CROATIA
This paper gives a review of criminal offenses of drug abuse in the Republic of Croatia, and with certain concepts it presents the standpoints of legal theory and jurisprudence. As a criminal response to drug abuse, the legislator prescribed criminal offenses: unauthorized drug production and trafficking and enabling drug consumption. In addition to basic criminal offenses, qualified forms of these offenses are also prescribed, for which stricter prison sentences are prescribed. The confiscation of drugs, substances for their preparation, as well as the means for their production or consumption is prescribed as obligatory. Perpetrators of drug abuse offenses may be released from punishment if they have significantly contributed to the detection of such an offense. The authors’ proposal is that possession of drugs for personal use, which is prescribed by the current law as a misdemeanor, should be prescribed as a criminal offense if the perpetrator is found in such possession again after several convictions in misdemeanor proceedings, and that the production and processing of drugs for personal use needs, which are now prescribed as a criminal offense, should be prescribed as a misdemeanor.
Key words: drug possession, drug production, drug trafficking, drug use, drug abuse

66

Dr. Alman Kasumović	UDC 37.018:004.9
Internacionalni univerzitet	Stručni članak
Brčko distrikt BiH
e-mail: kasumovic.alman@gmail.com Prof. dr. Rahim Gadžić Internacionalni univerzitet
Brčko distrikt BiH
e-mail: rahim.gadzic@hotmail.com
Mr. Aida Kasumović
OŠ „ Han Bila“, Han Bila / Travnik
ail: aida.kasumovic1980@gmail.com

SAVREMENA NASTAVNA TEHNOLOGIJA – PODRŠKA I IZAZOV U FUNKCIJI
RAZVOJA SISTEMA OBRAZOVANJA

SAŽETAK: Savremena tehnološka dostignuća u vremenu u kojem živimo doprinose bržem i efikasnijem protoku informacija društvenog, porodičnog, poslovnog, psihosocijalnog i globalnog karaktera, te veoma značajno utiču na promjene u svim sferama života i društvenih odnosa. Informacijsko-komunikacijske tehnologije (u daljem tekstu: IKT) postaju fenomen koji efikasno doprinosi globalnim promjenama u društvu, zajednici, porodici, poslovnom okruženju i globalnim društvenim odnosima. S druge strane IKT danas su integracijski segment svakodnevnog života ljudi (postaju životno pomagalo), komuniciranja i participiranja u društvenoj zajednici, poslovnom svijetu, porodici, obrazovanju i u svakoj drugoj ljudskoj dimenziji življenja. Obrazovanje je jedan od ključnih stubova društva, a njegovom sistemskom razvoju i globalnom unaprjeđenju značajno doprinose savremene IKT. Konkretno, savremene IKT postaju ozbiljan faktor odgojno-obrazovnog procesa na svim nivoima i unose sistemske, konceptualne i organizacijske promjene, pozitivnog karaktera u kompleksan nastavni proces. Kroz ovaj stručni rad želimo istaći značaj i potrebu intenzivnijeg korištenja IKT u odgojno-obrazovnom procesu, kako bismo slijedili savremene trendove i tehnološka dostignuća, koja doprinose razvoju odgoja i obrazovanja u najširem obliku. Naravno, želimo naglasiti i nove izazove u području profesionalnih nastavničkih kompetencija, saradnje porodice i škole, djelovanja menadžmenta obrazovnih ustanova i sistemske podrške nadležnih institucija vlasti (nadležnih ministarstava i pedagoških zavoda).
KLJUČNE  RIJEČI:  informacijsko-komunikacijske  tehnologije  (IKT),  nastavnik,  nastavne  kompetencije, obrazovanje, učenje na daljinu

Uvod
Globalizacijske promjene u svim sferama društvenih odnosa zahtijevaju ozbiljnu reformu i prilagođavanje odgojno-obrazovnih sistema stvarnim potrebama korisnika obrazovanja (učenika, studenata, roditelja, odraslih osoba itd.). Tehnološka dostignuća postavljaju visoke standarde prema odgoju i obrazovanju u najširem smislu i zahtijevaju integraciju IKT u nastavni proces, kao efikasan alat kompatibilnosti, kompetentnosti i odgovora na obrazovne zahtjeve društva znanja i zajednice.
Živimo u dobu izazovnih tehnoloških dostignuća, savremenih društvenih trendova, brzog protoka informacija, te aktivnih, kompetentnih i odgovornih građana koji su sposobni koristiti savremene tehnologije i nositi se s izazovima koje donosi moderno doba u kojem živimo.  Danas  skoro  svaka  osoba  ima  mogućnost  i  stalnu  potrebu  korištenja  moderne

67

tehnologije (pametni telefon, PC računar ili laptop, tablet itd.), kao i pristup internetu koji omogućava globalnu komunikaciju i veoma brz pristup željenim informacijama. Savremena tehnološka dostignuća u polju IKT, u globalnom smislu, su neprocjenjiva i kao obični građani nismo u mogućnosti pratiti njihov intenzivan razvoj i koristiti benefite koje nam nude u svakodnevnom životu i radu.
Tehnološki napredak u polju IKT se pozitivno odražava na odgoj i obrazovanje, postaje vrlo značajan faktor nastavnog procesa uvođenjem novih metodičkih pristupa podržanih savremenim nastavnim pomagalima. Obrazovni proces postaje efikasniji primjenom tradicionalnih i konvencionalnih nastavnih metoda u kombinaciji s IKT i učenjem na daljinu kao inovativnim pristupom u obrazovanju. Ovim pristupom akcenat se stavlja na segment cjeloživotnog učenja, razvoj društva znanja i aktivnog učenja, te, s druge strane, se sistemski integrišu pozitivne inovacije u sveobuhvatan odgojno-obrazovni proces. Ovo je posebno interesantno kod učenja na daljinu, modela nastave koji unosi moderni inovativni pristup u obrazovni sistem u najširem obliku, uvodi nove interaktivne nastavne metode i, u konačnici, čini ga efikasnijim, izazovnijim, interesantnijim i inovativnijim.
Nastavnička profesija je pred novim izazovima u području nastavnih kompetencija i od nastavnika se traži da budu „u korak” sa savremenim tehnološkim dostignućima, koja donose značajne inovacije i pozitivne promjene u obrazovanju. S druge strane, nastavnici moraju ulagati u znanje i stručno se usavršavati kako bi mogli odgovoriti izazovima savremene škole. Naravno, treba imati u vidu da djeca danas odrastaju s tehnologijom i ona postaje sastavni dio njihovog života. Oni vrlo brzo dolaze do informacija, prate savremene trendove, ubrzano ovladavaju tehnologijom i novim znanjima, te primaju, razmišljaju i obrađuju prikupljene informacije mnogo brže i efikasnije od svojih prethodnika, koji nisu koristili tehnologiju.

Savremena nastavna tehnologija – izazovi i inovacije u obrazovanju
Savremeno društvo u kojem danas živimo je karakterizirano ubrzanim razvojem informacijske tehnologije (IT)1 i njenom širokom primjenom u društvu i zajednici, što zahtijeva individualnu i društvenu kompetentnost u području IKT, s obzirom na to da ista postaje sastavni dio našeg života i rada. Da li se dovoljno radi na društvenoj osviještenosti u pogledu dostupnosti znanja i ozbiljnih potreba za ovladavanjem savremenom IT, možemo široko diskutovati, ali mislimo da se u pogledu formalnog sistemskog obrazovanja mora više pažnje usmjeravati prema ovom izuzetno značajnom području. Poznavanje IT i informatička pismenost su danas

1 IT - Information technology

68

osnovni preduslovi da bi na neki način participirali u društvu koje uči (društvu znanja) i da bi bili blagovremeno informisani, što su svakako glavne predispozicije naše uspješne pozicije i aktivnosti u savremenom društvu. U najkraćem obliku IT prepoznajemo kao tehnološki izum i imperativ budućnosti koja podrazumijeva korištenje računara i programskih rješenja sa svim njihovim funkcijama (prikupljanje, obrada, pohranjivanje, zaštita, prijenos i distribucija različitih podataka).
Naravno, za obavljanje ovih funkcija računar, kao osnovno sredstvo, mora posjedovati osnovne hardverske i softverske komponente koje obavljaju pomenute funkcije, za što svakako trebaju znanja, sposobnosti  i  vještine potencijalnih korisnika. Pomenute IT kompetencije korisnici moraju kontinuirano usavršavati i razvijati, kroz različita IT područja. Kroz ukupan tehnološki napredak termin IT se logično širio i istom je pridružena komunikacijska tehnologija, koja pruža šire mogućnosti i izlazak IT na različite mreže za komunikaciju i distribuciju informacija i podataka.
Zašto je ovaj spoj danas bitan? Naime, sama IT s podacima i informacijama na jednom mjestu, nije u potpunosti funkcionalna i korisna, odnosno moraju postojati tehničke pretpostavke za mrežno uvezivanje, kako bi distribucija i cirkulacija informacija i podataka proticala brzo i efikasno, čime u potpunosti ispunjavamo očekivane ciljeve. Spoj IT i komunikacijskih sredstava govori o novom efikasnijem konceptu, a to je upravo informacijsko- komunikacijska tehnologija (engl. Information and Communications Technology – ICT). U najkraćem smislu IKT uključuje IT, telekomunikacije, mrežnu opremu, elektroničke medije za obradu i prijenos signala (audio i video), opremu za podršku itd.2 (Kasumović, 2022).  Na slici
vidimo osnovne komponente IKT u najjednostavnijem obliku.

2 Kasumović, A. (2020). Savremene tendencije kontinuiranog profesionalnog razvoja nastavnika u procesu cjeloživotnog učenja u osnovnim i srednjim školama na području Srednjobosanskog kantona. (Doktorska disertacija). Internacionalni univerzitet Brčko, Učiteljski fakultet Brčko.

69

Slika 1. Informacijsko-komunikacijske tehnologije – osnovne komponente (IKT /
ICT)3

Danas se IKT posmatra i  prihvata kao  svako tehnološko dostignuće koje svojom kombinacijom omogućava ljudima, organizacijama i poslovnim subjektima međusobnu interakciju i komunikaciju u kompleksnom digitalnom svijetu. Njene ključne komponente su: hardver, softver, komunikacijska sredstva, internet pristup, podaci i informacije i drugo. Brz tehnološki napredak osigurao je danas dostupnost informacija svima i u svako vrijeme, omogućio je brži tempo života i rada na svim poljima društva i zajednice, stvorio je uslove za nove pristupe i oblike prenošenja znanja, bez obzira na mjesto „onog ko dijeli znanje” i „onog ko prima znanje”, omogućio je nove efikasnije oblike komunikacije, interakcije i saradnje među ljudima, razvio je raznovrsne i jednostavne alate za izradu (kreiranje) i dijeljenje različitih sadržaja korisnih za život ljudi, koji se mogu pregledati i pratiti na različitim uređajima (mobilni uređaj – smartphone, tablet, laptop, desktop itd.), naravno uz korištenje interneta. Tehnologija mijenja koncept života u cjelosti, svi smo na neki način zaokupljeni različitim obavezama, tako da nam je vrijeme dragocjeno i jedan značajan resurs.
Upravo tehnologija nam pomaže da se brže i efikasnije „borimo” sa svim izazovima današnjice, da brzo dođemo do informacije, da svoju informaciju brzo proslijedimo na željenu adresu, da brzo uspostavimo potrebnu komunikaciju, da efikasno i brzo dođemo do određenih znanja koja su nam potrebna, da razvijamo i održavamo dobre saradničke i prijateljske veze itd. Ovo je samo dio benefita koje nam nudi savremena IKT i ona je, naravno, namijenjena nama,

3 Slika iskorištena sa web stranice Joephine blog : https: / / joephineblog.wordpress.com / 2018 / 10 / 02 / ict / ,
posjećeno 20. 5. 2020.

70

da je efikasno koristimo, da nam pomaže u našim životnim izazovima, da nam omogući da budemo dio savremenog društva i društva znanja, da nam bude imperativ u životu, a nikako da od IKT imamo strah, neizvjesnost, te da je smatramo beskorisnom. Zašto ovo napominjemo? Danas smo svjesni da se mnogo ljudi udaljava i na neki način ima strah od savremene IKT samo iz jednog razloga, a to je nepoznavanje njenih mogućnosti, benefita i, naravno, ono što je najizraženije, a to je slaba motivacija za lično upoznavanje s IKT, koja nam je prijeko potrebna za svakodnevni život i rad u ovom novom „informacijskom društvu”. Tehnološki napredak je toliko izražen da ozbiljno utiče na sve sfere života i društvenih odnosa, uključujući i segment obrazovanja u najširem smislu. Savremena tehnologija se snažno i odlučno odrazila na učenje i podučavanje, odnosno obrazovanje u najširem smislu. Ovaj napredak je toliko brz da svakodnevno imamo priliku upoznati neki novi digitalni sadržaj koji potencijalnom korisniku nudi funkcionalnu i efikasnu podršku u određenim zahtjevima i problemima, dok neko prethodno rješenje postaje zastarjelo i beskorisno (Kasumović, 2022).
Kada je u pitanju obrazovni proces, uticaj tehnoloških dostignuća je vrlo značajan, s obzirom na to da je savremena nastavna tehnologija sve više prisutna u našim školama i znatno unapređuje odgojno-obrazovni proces u cjelini. S druge strane, napredna nastavna tehnologija podržana s IKT sve više postaje četvrti faktor nastave, pored nastavnika, učenika i nastavnog sadržaja. Ovdje želimo naglasiti da napredna nastavna tehnologija, uz širok spektar IKT, zahtijeva sistemski i organizovan pristup u primjeni iste, te u potpunosti razvijene profesionalne kompetencije nastavnika, kao direktnih korisnika i organizatora primjene iste u odgojno- obrazovnom procesu. Činjenica je da naše obrazovne ustanove posjeduju značajnu količinu napredne nastavne tehnologije, IKT i drugih nastavnih pomagala koja se zasigurno ne koriste adekvatno, namjenski i u potrebnoj mjeri. Ove napredne tehnologije se uvode u nastavni proces s ciljem stvaranja inovativnijih i interaktivnijih pristupa nastavnom procesu, stvaranja povoljnijeg okruženja za učenje, razvijanje digitalnih kompetencija kod korisnika i efikasnijeg usvajanje znanja kod samih učenika.
O značaju i konekciji nastave s IKT, kao i stavovima djece (učenika) prema istoj Halilović (2019) ističe: „Nastava, kao jedna od najvećih izuma čovječanstva, stoljećima je bila jedan od najboljih načina osposobljavanja učenika i pripremanje istog za život i djelovanje u aktuelnom trenutku, međutim neočekivani razvoj (revolucija) informacijsko-komunikacijskih tehnologija (IKT) u čijem korištenju djeca očigledno uživaju, koje respektuju i putem kojih sve više komuniciraju i grade svoj imidž, te sve veća ponuda obrazovnih softvera koji djecu na znatno raznovrsniji i (za njih) zanimljiviji način podučavaju svijetu i životu, sve više dovodi u

71

pitanje atraktivnost i sveukupni položaj i ulogu današnje škole, te kvalitet nastavnog procesa u
njoj.” (Halilović, 2019: 5)
Primjena naprednih tehnologija u nastavi zavisi od uređenosti sistema obrazovanja u društvu, od opredijeljenosti menadžmenta odgojno-obrazovnih ustanova, materijalne podrške (posjedovanja neophodnih IKT i opreme), zatim od spremnosti i kompetentnosti nastavnika (informatička pismenost) za primjenu savremene nastavne tehnologije u nastavi, kao i spremnosti roditelja i učenika da podrže ovaj savremeni pristup, koji značajno doprinosi boljoj kvaliteti nastave, ukupnom razvoju i boljim postignućima učenika.
Danas je kvalitet nastave, na neki način, uslovljen korištenjem nastavne tehnologije i u tom kontekstu Halilović (2019) naglašava: „Nastava bez korištenja savremenih IKT uređaja neminovno će zaostajati za svakodnevnim životom u koji su savremeni IKT uređaji uveliko integrisani u veliki broj životnih aktivnosti. Obaveza nastavnika jeste da još u toku nastave osposobi svoje učenike za korištenje tih uređaja kako bi škola vratila svoju funkciju koja joj izvorno i pripada, tj. pripreme za život. Naravno obaveza društva je da opreme škole potrebnim uređajima, što je jedan od prioriteta današnjeg, informacijskog društva, kako bi se nastavniku olakšalo njihovo korištenje, a učenicima omogućila bolja i kvalitetnija nastava.” (Halilović, 2019: 99-100)
U savremenu nastavnu tehnologiju danas možemo uključiti prije svega informatičku opremu (računari, printeri, skeneri i dr.), programska podrška – softveri (obavezni sistemski programi, standardni programski paketi – npr. MS Office, Adobe programi, kao i namjenski programi za nastavu), pametne table (smart board), medija projektor, kamere i web kamere, informatički kabineti i laboratorije, multimedijalne učionice, serveri, platforme za učenje (npr. Moodle, Merlin, Ilias i dr.), mrežna oprema, internet pristup (stabilna brzina interneta) itd. Ova tehnologija se može posmatrati u vizualnom, audio, kao i audiovizualnom i multimedijalnom domenu i obliku.
Koncept cjeloživotnog učenja se danas ne može zamisliti bez spoja s IKT, različitim digitalnim sadržajima, informacijama, brzim znanjima i drugim aspektima koji ova dva fenomena savremenog doba čine vrlo bliskim i zavisnim. Da bismo bili konzumenti i sljedbenici koncepcije cjeloživotnog učenja moramo poznavati i koristiti naprednu IKT, koja nam služi kao alat putem kojeg dolazimo do informacija, znanja, komunikacija, interakcija itd. S druge strane, da bismo bili efikasni korisnici IKT moramo kontinuirano pratiti i ovladavati znanjima potrebnim za korištenje i rukovanje pomenutom tehnologijom. Napredna tehnologija koja je namijenjena za podršku ljudima u svakodnevnom životu je jednostavna i zahtijeva minimalna znanja za rukovanje, odnosno vrlo brzo postajemo „eksperti” u korištenju iste, dok

72

naravno postoji IKT koja zahtijeva studiozniji pristup i veći trud da se ovlada  istom, pa vrlo često i potrebu za nekim vidom sistemske edukacije.
U kontekstu učenja Halilović (2019) naglašava: „Jedna od najznačajnijih aktivnosti u sveukupnoj povijesti čovječanstva, kako na kolektivnom, tako i na individualnom nivou, jeste učenje. Ključna osobenost svakog čovjeka kao živog bića jeste da neprekidno uči. Malo je ljudskih aktivnosti koje tako vjerno, gotovo nerazdvojno, prate čovjeka od njegovog prvog koraka na zemlji pa do danas i koje će ga, sasvim je izvjesno, u budućnosti zauvijek pratiti.“ (Halilović, 2019: 7)
S druge strane, obrazovanje posmatramo kroz skup znanja i sposobnosti, koje pojedinac treba ili posjeduje u određenoj profesiji. Obrazovanje kroz aspekt znanja posmatramo kroz povezan sistem činjenica i generalizacija o nekoj stvarnosti. Činjenice oslikavaju objektivnu stvarnost, to su konkretne stvari, jasne, prepoznatljive, a koje svaki pojedinac upoznaje percepcijom putem svojih čula. S druge strane, generalizacije su neke opšte stvari u kontekstu znanja, poput pojmova, definicija, pravila, normi, principa, metoda, dokaza, ideja, misli i drugo, do kojih dolazimo različitim mentalnim procesima, poput mišljenja, prosuđivanja i dr. Kada govorimo o ljudskim sposobnostima, onda mislimo na motoriku, opažanje, praktiku, intelekt i dr. Znanja i sposobnosti su elementi individualnih kompetencija svake osobe i one se moraju graditi i usavršavati kroz život, a upravo najbolji alat koji će nam svima pomoći da budemo kompetentni u svojoj profesiji, sposobni i vješti da se borimo sa svim izazovima savremenog doba i informacijskog društva je koncept cjeloživotnog učenja čije benefite trebamo koristiti u punom kapacitetu kroz vrijeme i prostor. Najveću borbu danas vodimo oko informacija, kvalitete i brzine dolaska do istih, za što nam svakako najveću podršku pruža napredna IKT koju koristimo i čije mogućnosti zaista trebamo prepoznati u cjelosti.
O značaju informacija u savremenom dobu Srića i Spremić (2000) ističu: „U srcu informacijskog okruženja i informacijske revolucije i informacijskog doba jeste informacija i njezina vrijednost u poslovanju i odlučivanju, dok je tehnologija samo neizbježno sredstvo. Hijerarhijska podjela podrazumijeva podatke na dnu, informacije u sredini i znanje i mudrost na vrhu.” (Srića, Spremić, 2000 – vidi kod Krtalić, 2011: 38)
Danas je informacija glavni resurs društva, pored novca i vremena, koja svojom funkcijom i značajem gradi temelje uspješnog društva, međuljudskih odnosa i okruženja, te doprinosi svestranom razvoju zajednice kroz koncepciju održivog razvoja.
Informacija je bogatstvo i ima svoju vrijednost, koja je može dobro prodati ili zamijeniti za neko drugo dobro, a naravno informacija može pripadati određenoj osobi ili instituciji (organizaciji) potpuno isto kao oprema, postrojenja i druga vrijedna imovina. Danas se trguje s

73

informacijama, odnosno informacija se kupuje i prodaje, te u konačnici postaje potrošna roba. Ukoliko se informacija dodaje nekom drugom proizvodu (robi) ili nekoj usluzi, tada dolazi do stvaranja nove vrijednosti (Krtalić, 2000).
Na kraju želimo naglasiti da cjeloživotno učenje uz podršku savremene IKT stvara bolje, prihvatljivije i efikasnije pretpostavke za život i rad ljudi danas u svim aspektima ličnih, socijalnih, ekonomskih, društvenih i obrazovnih dimenzija, te ove vrijednosti trebamo svestrano prihvatiti i koristiti njihove mogućnosti u punim kapacitetima. Samo kvalitetnim znanjem, sposobnostima, vještinama i kvalitetnim informacijama možemo biti ravnopravni član savremenog društva koje svoj razvoj temelji na znanju, savremenim trendovima, efikasnoj komunikaciji, saradnji, zaštiti ljudskih prava, te ekonomskim, obrazovnim, ekološkim i drugim aspektima društvenog razvoja.

Ključne kompetencije nastavnika u području IKT – napredne nastavne tehnologije
O opštim i stručnim kompetencijama nastavnika se mnogo piše i govori. Danas se pozicija nastavnika značajno mijenja i pred njega se postavljaju ozbiljni i izazovni zahtjevi u području obrazovanja, a koji se ogledaju u razvoju kompetencija u korištenju napredne nastavne tehnologije podržane rasprostranjenom IKT. Prije svega od nastavnika se u ovom segmentu očekuje potreban nivo informatičke pismenosti, posjedovanje digitalnih kompetencija i primjena savremenih nastavnih tehnologija u nastavnom procesu. Danas nastava zahtijeva korištenje raznovrsnih nastavni pomagala i tehnologija u svrhu podrške kvaliteti kompleksnog odgojno-obrazovnog procesa. Bitno je naglasiti da IKT čini sastavni dio nastavnog procesa i ona se svakako može integrirati u sve faze i oblike odgojno-obrazovnog procesa i mnoge druge svakodnevne poslove nastavnika (administrativni poslovi, vannastavne aktivnosti, stručno usavršavanje itd.). Upotreba IKT nam olakšava naše aktivnosti u nastavi i čini nastavu kvalitetnijom, interesantnijom, izazovnijom i naravno značajno efikasnijom.
Primjena savremene nastavne tehnologije treba postati imperativ u radu svakog nastavnika, koja će doprinijeti da njihova profesija i pozicija u društvu bude više cijenjena i poštovana. Odgovornost nastavnika je da artikulira i uskladi primjenu nastavnih tehnologija s ostalim oblicima nastave s ciljem efikasnog vođenja svojih učenika kroz sistemski organizovan odgojno-obrazovni proces. S druge strane, savremena IKT danas igra veoma značajnu ulogu u svakodnevnom životu i aktivnostima djece. Djeca danas žive s tehnologijom i veliki su poznavaoci iste, koriste je u različite svrhe, ali u najvećem obimu korištenje tehnologije ima pozitivnog uticaja na ukupan dječiji razvoj.

74

Klasične i tradicionalne kompetencije nastavnika danas nisu dovoljne da bi nastavnik u odgojno-obrazovnom procesu odgovorio izazovima i savremenim standardima u području obrazovanja. Nastavnik je primoran da svoje tradicionalne kompetencije unapređuje u različitim poljima od kojih su svakako primjena IKT, informatička pismenost, digitalne kompetencije, poznavanje stranih jezika, inovacije i drugi sociološki aspekti. „U nalazu koju je kreirao sistem Euridik (Eurydice), pokazalo se da danas nijedna država, kada postavlja zahtjeve za vaspitače i nastavnike, više ne razmišlja samo o klasičnim (specifičnim) kompetencijama koje su vezane za rad s učenicima, učenje i podučavanje. Uz te klasične zahtjeve, u analizi je identifikovano pet područja novih kompetencija („new competences now expected of teachers“), a to su (Eurydice, 2003):
Podučavanje uz upotrebu ICT;
Integracija djece s posebnim potrebama;
Rad u grupi s različitom djecom, pa i multikulturalno mješovitim grupama;
Menadžment škole i različiti administrativni poslovi i
Rješavanje sukoba.
Dakle, možemo zaključiti da su u ovom popisu manje-više transferabilna područja, odnosno predmetno-nezavisne kompetencije. Međutim, učenje i sticanje transferabilnih kompetencija zahtijeva pomak u metodama podučavanja (od „subject-centered“ i „teacher- centered“ ka „learner- centered“). To znači, zapravo, više aktivnog rada učenika (studenata), više podsticanja kritičkog i stvaralačkog mišljenja, rješavanje problema, više vođenja u smjeru upotrebe znanja u novim situacijama, a manje klasičnog podučavanja. Sticanje kompetencija nije moguće bez aktivne uključenosti učenika.“ (Soleša, 2010: 106)
Školski menadžment u saradnji s nastavnicima mora kontinuirano raditi na uvođenju savremenih nastavnih tehnologija u nastavni proces, koje su svakako sastavni dio današnjeg informacijskog doba. Ovaj aspekt treba biti imperativ kompletnog nastavnog osoblja škole, zajedno s menadžmentom, te se ne smije zanemariti, s obzirom na to da se bez ove tehnologije jednostavno ne mogu slijediti savremeni standardi u području odgoja i obrazovanja. Konkretnije, u školama se treba osigurati neophodna savremena nastavna tehnologija (računari, printeri, skeneri, tableti, pametne table, medija projektori, informatički kabineti, kamere, mrežna oprema, brz internet itd.), koju će nastavnici u punim kapacitetima koristi u nastavnom procesu s tačno definisanim ciljevima (unapređenje nastave, dinamičnija nastava, razvoj nastavnih sadržaja prilagođenih učenicima, precizni načini prezentovanja znanja, inovacije u nastavi, efikasnija i izazovnija radna klima u učionici, veća postignuća učenika i dr.). Šta nam

75

ovo govori o nastavnicima? Nastavnici moraju unaprijediti svoja znanja, sposobnosti i vještine u pogledu korištenja savremene tehnologije u nastavi, prilagoditi upotrebu savremene tehnologije svom stilu rada u nastavi, uvažavajući činjenicu da su učenici dobro informatički pismeni, s obzirom na to da s različitom IKT danas djeca provode veći dio svog slobodnog vremena.
Kada posmatramo ključne kompetencije nastavnika, zaključujemo da se ipak akcenat stavlja na izgradnju znanja, sposobnosti i vještina koje moraju posjedovati da bi primijenili savremene pristupe, oblike i metode u nastavi, zatim da bi ravnopravno učestvovali u aktivnostima razvoja škole, da bi razvijali socijalne odnose s roditeljima, zajednicom i drugim socijalnim partnerima, da bi bili aktivni sudionici koncepta cjeloživotnog učenja i da bi promovisali pomenuti koncept svojim učenicima. Naravno akcenat se stavlja i na kontinuirano stručno usavršavanje i profesionalni razvoj odgajatelja i nastavnika, istraživački i naučni rad. U ovim kompetencijama se, naravno, naglašava potreba korištenja IKT u nastavnom procesu, sa svim njenim prednostima i ograničenjima.
Danas smo svjedoci korištenja sličnih pojmova u IKT području poput „informacijska pismenost“ i „informatička pismenost“. Bliskost ovih pojmova postoji, ali oni nisu sinonimi i ne označavaju istu stvar. Informacijska pismenost vezana je za sposobnosti prikupljanja, prenos, obradu i evaluiranje nekih podataka i korištenja informacija koje su potrebne za određene svrhe upravljanja, dok se, s druge strane, informatička pismenost posmatra kroz sposobnosti rada sa računarom i pratećom računarskom opremom. Naravno da u današnje doba jedno vrlo teško ide bez drugog, ali ponovo naglašavamo da ovi pojmovi nemaju isto značenje (Soleša, 2010).
U nastavku ćemo prikazati pet ključnih IKT kompetencija odgajatelja i nastavnika / učitelja koje pominje Dragan Soleša (2010), a koje su neophodne za razvoj osnovnih kompetencija kod učenika za informacijsko društvo, koje se odnose na: razvoj mišljenja (identifikovati talenat i sposobnosti kod svakog učenika, podsticaj inovativnosti i kreativnosti kod učenika itd.), zatim korištenje simbola, jezika i teksta (lako i efikasno ovladavanje programima za unos teksta, korištenje web informacija, poštivanje etike – autorska prava itd.), upravljanje sobom (osigurati znanja učenicima za kreativan i samostalan rad, učenici sami sebi postavljaju ciljeve, osigurati učenicima prostor za čuvanje vlastitih datoteka, izgradnja povjerenja kod učenika, podsticaj učenika prema novim idejama itd.), odnos prema drugima (osigurati sigurno okruženje učenicima, disciplina učenika, izgradnja dobrih međuljudskih odnosa, inovativne ideje učenika itd.) i participacija (saradnja s kolegama, razmjena opreme i resursa  s  drugim  učiteljima,  podsticaj  komunikacijskih  vještina  kod  učenika  i  razmjena

76

informacija s drugim učenicima, razvijanje odgovornosti kod učenika, prezentovanje najboljih
radova učenika itd.).
Na kraju želimo zaključiti da upotreba IKT u nastavi treba postati obavezujući standard unutar obrazovnog sistema društva, koji će društvo, zajednica i nadležne strukture vlasti u potpunosti podržati i obezbijediti potrebne materijalne pretpostavke obrazovnim institucijama, kao i potrebne nivoe stručnog usavršavanja prosvjetnog kadra u pogledu uvođenja napredne tehnologije u nastavni proces.

Učenje na daljinu i IKT u savremenom obrazovanju
Učenje na daljinu predstavlja poseban izazov i inovativni model u obrazovanju koji zahtijeva visoke standarde, sistematičniji pristup u obrazovanju, zatim aktivnu uključenost odgojno-obrazovne ustanove, nastavnika i učenika, kao i roditelja koji trebaju obezbijediti potrebne materijalne pretpostavke svojoj djeci da mogu koristiti kapacitete učenja na daljinu ili e-učenja (računar, printer, skener, laptop, tablet, mobilni telefon / smartphone, stabilan i brz internet).
Veza između koncepta učenja na daljinu (e-učenja) i IKT je vrlo bliska i zavisna, s obzirom na to da se učenje na daljinu danas uglavnom provodi putem online platformi i korištenjem  širokog  spektra  IKT.  O  ovoj  vezi  i  značaju  IKT  Halilović  (2019)  ističe:
„Informacijsko-komunikacijske tehnologije (IKT) ili kraće informacijske tehnologije (IT), predstavljaju jedan od savremenih sistema. Pod sistemom podrazumijevamo skup međusobno povezanih elemenata koji djeluju ka ostvarenju cilja sistema. Ti međusobno-funkcionalno povezani djelovi sistema nazivaju se komponentama i oni se mogu dalje dijeliti na manje cjeline (podsisteme). Osnovni elementi svih sistema, pa i sistema informacijsko-komunikacijskih tehnologija su: input (ulaz-ulazna jedinica), proces (obrada-centralna jedinica), output (izlaz- izlazna jedinica), feed back (povratna informacija, tj. kontrolni mehanizam), odgovarajuće okruženje.” (Bajgorić, 2003 – vidi kod Halilović, 2019: 123)
Šta predstavlja učenje na daljinu, a šta e-učenje? Prije svega učenje na daljinu i e-učenje nisu sinonimi iako se najčešće koriste kao isti pojmovi. Učenje na daljinu je znatno širi pojam od e-učenja, koji je njen sastavni dio. Učenje na daljinu možemo definisati kao oblik učenja, podučavanja i svestranog obrazovanja koji se zaista nudi svima (učenicima, studentima, radnicima, organizovanim grupama i dr.), koji su na neki način fizički udaljeni od izvora informacija (učitelja / nastavnika / profesora, izvora znanja ili neke obrazovne ustanove), a koje se danas najčešće provodi upotrebom savremene IKT i novih interaktivnih nastavnih metoda.

77

Učenje na daljinu nije novi koncept u obrazovanju, odnosno ima svoju dugu historiju. Sredinom 18. stoljeća u Engleskoj su počele s radom tzv. dopisne škole. Putem kurira studenti su dostavljali urađene testove i zadatke. 1912. godine putem radio-kurseva na Univerzitetu Iowa omogućeno je sticanje znanja stanovnicima naseljenim u ruralnim područjima Sjedinjenih Američkih Država. Dugu tradiciju u učenju na daljinu imaju Australija, Kanada i Novi Zeland. Ovakav način usvajanja znanja koristili su učenici koji iz različitih razloga nisu mogli pohađati nastavu. Kao što sam pojam govori, učenje na daljinu (eng. distance learning) podrazumijeva učenje koje ne zahtijeva fizičku prisutnost učenika / studenta i nastavnika na određenom mjestu, odnosno karakteriše ga distanca između lokacije nastavnika i učenika / studenta. To znači da su oni prostorno, a nekad i vremenski, međusobno udaljeni. Korištenjem savremenih komunikacijskih medija i izborom adekvatnih nastavnih metoda moguće je savladati te dvije udaljenosti. Ovakvo učenje se organizuje na svim nivoima (za učenike osnovnih i srednjih škola, studente, odrasle) i naravno u svim oblicima obrazovanja (formalnog i neformalnog) (Đurović i Grujić, 2008).
Učenje na daljinu je jedan sveobuhvatan pristup u osiguranju informacija, znanja i drugih resursa namijenjenih učenju i podučavanju, koji se potencijalnim korisnicima mogu dostaviti u štampanom ili elektronskom (audio, video, multimedija) obliku putem pošte, kurira, a najpraktičnije uz pomoć i podršku IKT i mrežnih sistema, odnosno putem komunikacijskih sredstava i kanala. Danas se resursi učenja na daljinu najčešće distribuiraju korisnicima putem e-maila, www, videokonferencija, panela, webinara itd. Kapaciteti učenja na daljinu su se mijenjali kroz historiju i svaka nova faza je na neki način jedna nova generacija, koja je bila karakteristična po svom načinu distribuiranja informacija i znanja potencijalnim korisnicima (Kasumović, 2022). Pet dobro poznatih generacija razvoja učenja na daljinu, gdje svaka generacija na neki način oslikava jedno historijsko razdoblje je prikazano na slici 2.

78

Slika 2. Pet generacija učenja na daljinu4

Danas učenje na daljinu sve više zamjenjuje e-učenje, koje ulazi u 5-tu generaciju, a koje prevashodno koristi naprednu obrazovnu i nastavnu tehnologiju podržanu kapacitetima IKT. Elektronsko učenje ili e-učenje u svojoj funkciji podrazumijeva korištenje različitih elektronskih uređaja, obrazovne i nastavne tehnologije, te savremene IKT s mrežnim sistemima. Ovaj oblik učenja danas je u širokoj primjeni i skoro svaka visokoobrazovna institucija u našoj zemlji ima razvijenu platformu za e-učenje koja se koriste kroz redovan nastavni proces i u kombinaciji sa tradicionalnim nastavnim metodama.
Kada je u pitanju učenje na daljinu i današnji koncept e-učenja bitno je naglasiti da se u projekciju razvoja ovih kapaciteta moraju u potpunosti involvirati stručnjaci, ideje i novac, kao glavni resurs za materijalnu podršku i edukaciju onih koji će uspješno koristiti pomenute resurse. Učenje na daljinu u potpunosti podržava savremene pristupe u odgoju i obrazovanju, gradi društvo znanja i temelji se na principima cjeloživotnog učenja. Ovdje je bitno naglasiti da svaka osoba (učenik, student, odrasla osoba itd.) koja želi participirati u savremenom društvu, društvu temeljenom na znanju i koristiti kapacitete učenja na daljinu, odnosno e-učenja mora biti informatički pismena, imati dobru materijalnu i programsku podršku (hardver i softver) i imati dobrog predavača.
Mnogo je pozitivnih razloga kod učenja na daljinu od kojih izdvajam ovladavanje IKT,
širi pristup formalnom i drugim oblicima obrazovanja (pogotovo kada su u pitanju odrasle

4 Slika br. 3 je preuzeta iz stručnog rada: „ICT u obrazovanju“, autori Smiljić Ivana, Ivan Livaja, Jerko Acalin, slika u koloru izvorno preuzeta sa web stranice: https: / / www.slideshare.net / vesna.janko / primjeri-ucenja-na-   daljinu-2012, posjećeni 25. 5. 2020.

79

osobe), unapređenje ukupnog odgojno-obrazovnog procesa, razvijanje komunikacijskih vještina, veća mogućnost interakcije na različitim poljima, inovativniji pristupi nastavi itd. Razvijanje kapaciteta e-učenja zaista treba postati imperativ na svim nivoima odgoja i obrazovanja kako bi se kretali u korak s vremenom i kako bi slijedili trendove i puteve savremenog obrazovanja.
S druge strane, kada posmatramo poziciju nastavnika u konceptu e-učenja bitno je istaći da su i oni pred novim izazovima, koje smo ranije pominjali. Od njih se očekuje zavidan nivo informatičke pismenosti i digitalnih kompetencija, dakle moraju se znati koristiti savremenom obrazovnom i nastavnom tehnologijom za potrebe nastave. Nastavnik je i organizator koji vodi svoje učenike kroz nastavni proces, komunikaciju i mnoštvo informacija u pravcu koji treba učenicima i koji oni svakako očekuju. Značajna funkcija nastavnika je i savjetovanje, gdje on mora biti u situaciji da sagleda i procijeni kapacitete i stvarne potrebe svojih učenika i da ih vodi u smjeru željenog cilja učenja i podučavanja. Navedeno ukazuje na činjenicu da je nastavnik ipak ključni faktor nastave i u ovom obliku nastave, ali naravno s dijelom izmijenjenim ulogama i zadacima. O poziciji, kompleksnoj i društveno odgovornoj ulozi nastavnika Gadžić (2018) ističe: „Nastavnik je glavni nosilac primjene inovacije u nastavnoj oblasti koji izlaže i u odjeljenju sa učenicima sa kojima radi. Novo doba traži novu strategiju u organizaciji nastavnog procesa, pa upravljanje tim procesom treba promatrati interdisciplinarno, imajući u vidu kibernetiku, teoriju komunikacije, nove teorije učenja, didaktičku doktrinu o samostalnom i istraživačkom radu učenika i sl.“ (Gadžić, 2018: 211)
Nastavnik treba da posjeduje dobro razvijene komunikacijske sposobnosti, digitalne kompetencije i informatičku pismenost, znanja o nastavnoj materiji, spremnost za timski rad, sposobnost promišljanja, procjenjivanja i odlučivanja, razvijena samostalnost, društvenost i socijalne kompetencije, brzu prilagodljivost novim situacijama, sposobnosti vrednovanja informacija, fleksibilnost, motivisanost i interes za odgojno-obrazovni proces, bez obzira o kom obliku nastave se radi. Da bismo mogli uspostaviti kapacitete e-učenja moramo obezbijediti uslove i ključne komponente bez kojih se ovaj koncept ne može zamisliti, a one uključuju: hardver (oprema i sredstva, računari, serveri i dr.), operativni sistem (programi za funkcionisanje hardverskih komponenti), sistem za upravljanje učenjem – eng. LMS5 (platforme na kojima će se uspostaviti kapaciteti učenja na daljinu), nastavni sadržaji i materijali (nastavni sadržaji koji će se distribuirati učenicima putem računara i drugih komponenti) i na

5 LMS – Learning Management System

80

kraju mrežna oprema (infrastruktura koja će obezbijediti blagovremenu distribuciju nastavnih materijala prema korisnicima, internet, intranet itd.).
Na kraju želimo naglasiti da su i ovo izazovi nastavničke profesije koji zahtijevaju kontinuitet u stručnom usavršavanju i profesionalnom razvoju, a prije svega kroz koncept cjeloživotnog učenja. U ovom djelu kompetencija akcenat se stavlja na informatičku pismenost i digitalnu kompetentnost nastavnika, kako bi mogli efikasno učestvovati u e-učenju, koje na neki način predstavlja nastavni koncept budućnosti. Sve više i više će se koristiti kapaciteti e- učenja, s obzirom na to da su ekonomičniji, dostupniji i u konačnici znatno efikasniji za same korisnike.

Zaključak
Savremena IKT je postala sastavni dio života ljudi, koji je koriste da bi zadovoljili i olakšali različite životne potrebe i izazove od kojih izdvajamo pametne telefone, laptope, tablete, pametne table, internet, moderna prevozna sredstva itd. Tehnologija je ušla „na velika vrata“ u obrazovanje i njena primjena značajno unapređuje i mijenja tradicionalne pristupe učenju i podučavanju. Danas je razvijena sofisticirana obrazovna tehnologija, temeljena na IKT, uz različita programska rješenja, koja nude velike mogućnosti u razvoju multimedijalne, inovativnije, izazovnije i interaktivnije nastave.
S druge strane, savremena nastavna tehnologija ima višestruku funkciju i značaj jer se može koristiti za određene online aktivnosti kao što su: videokonferencije, web konferencije, web paneli, webinari, online  kursevi, online  seminari,  virtualne učionice, multimedijalne učionice itd.
I ovo je izazov za nastavnike, koji značajno utiče na njihove profesionalne kompetencije, koje moraju ubrzano usvajati kako bi mogli slijediti pravce savremenog pristupa odgoju i obrazovanju. Ponovo je u fokusu stručno usavršavanje i profesionalni razvoj nastavnika, koji mora pratiti uvođenje savremene tehnologije u škole. Ključni preduslovi za intenzivnu i aktivnu upotrebu savremene obrazovne i nastavne tehnologije, podržane s IKT, u nastavnom procesu su prije svega znanja, sposobnosti i vještine nastavnika, zatim adekvatna materijalna podrška (osiguranje potrebnih sredstava i opreme) i u konačnici pristup, planiranje i organizacija nastavnog procesa.
Na kraju želimo naglasiti da obrazovni sistem treba prepoznati značaj i potrebu uvođenja savremenih obrazovnih i nastavnih tehnologija i obezbijediti potrebne materijalne pretpostavke, koje će osigurati obrazovnim ustanovama (školama) da se kreću „stazama savremenog  obrazovanja“.  Podrška  nadležnih  institucija  i  društva  u  ovom  značajnom  i

81

društveno korisnom projektu je od vitalne važnosti. Svi zajedno moramo raditi na unapređenju postojećeg sistema obrazovanja, koristeći pozitivne prakse savremenih društava, što će u konačnici imati veliku vrijednost za zajednicu i društvo u cjelini.

LITERATURA
Đurović, Lj. i Grujić, Lj. (2008). Učenje na daljinu. Saopštenje, Tehnika i informatika u obrazovanju - zbornik radova, str. 392-396.
Gadžić, R. (2018). Uvod u pedagogiju. Tešanj: Štamparija-S.
Grijak-Soleša, Đ., Soleša, D. i Bogosavljević, R. (2010). Kompetencije vaspitača i učitelja za društvo znanja.
Beograd: Eduka d.o.o.
Halilović, N. (2019). Informacijske tehnologije u životu djece i nastavi. Sarajevo: El-Kalem, Izdavački centar
Rijaseta Islamske zajednice u BiH.
Krtalić, A. (2011). Funkcija informacijskih i komunikacijskih tehnologija u menadžmentu u obrazovanju
[Doktorska disertacija, Mostar: Fakultet društvenih znanosti].
Kyriacou, C. (1999). Temeljna nastavna umijeća. Zagreb: Educa.
Kasumović, A. (2020). Savremene tendencije kontinuiranog profesionalnog razvoja nastavnika u procesu cjeloživotnog učenja u osnovnim i srednjim školama na području Srednjobosanskog kantona [Doktorska disertacija, Internacionalni univerzitet Brčko, Učiteljski fakultet].
Smiljanić, I., Livaja, I. i Acalin, J. (2017). ICT u obrazovanju. Zbornik radova Veleučilišta u Šibeniku, 3(4), str.
158-170.
Srića, V. i Spremić, M. (2000). Informacijskom tehnologijom do poslovnog uspjeha. Zagreb: Sinergija.
Sučević, V., Cvjetičanin, S. i Sakač, M. (2011). Obrazovanje nastavnika i učitelja u europskom konceptu kvalitete obrazovanja zasnovanom na kompetencijama. Život i škola, 57(25), str. 11-23.
Suzić, N. (2005). Pedagogija za XXI vijek. Banja Luka: TT - Centar.

82

Alman Kasumović, Ph.D. Rahim Gadžić, Ph.D. Aida Kasumović, M.Sc.

MODERN TEACHING TECHNOLOGY – SUPPORT AND CHALLENGE IN THE FUNCTION OF EDUCATION SYSTEM DEVELOPMENT

Summary

Modern technological achievements in the time we live in contribute to a faster and more efficient flow of information of a social, family, business, psychosocial and global nature, and very significantly affect changes in all spheres of life and social relations. Information and communication technologies (ICT) are becoming a phenomenon that effectively contributes to global changes in society, community, family, business environment and global social relations. On the other hand, today's ICTs are an integration segment of people's everyday life (they become a life aid), communication and participation in the social community, business world, family, education and in every other human dimension of life. Education is one of the key pillars of society, and modern ICT significantly contributes to its systemic development and global improvement. Specifically, modern ICTs become a serious factor in the educational process at all levels and introduce systemic, conceptual and organizational changes of a positive character into the complex teaching process. Through this expert work, we want to highlight the importance and need for more intensive use of ICT in the educational process, in order to follow modern trends and technological achievements, which contribute to the development of education in the broadest form. Of course, we would like to emphasize new challenges in the field of professional teacher competencies, cooperation between family and school, management of educational institutions and systemic support of competent government institutions (competent Ministries and Pedagogical institutes).
Key words: information and communication technologies (ICT), teacher, teaching competencies, education, distance learning.

83

84

Dr. sc. Marko Mijatović, docent	37.091.3
Sveučilište Hercegovina Mostar	376-056.45
Fakultet društvenih znanosti Dr. Milenka Brkića	Stručni članak
Bijakovići, Međugorje
Mr Vedrana Blagojević
Internacionalni univerzitet Brčko distrikt BiH

ULOGA NASTAVNIKA U RADU S NADARENIM UČENICIMA
SAŽETAK: U radu se uz navođenje različite definicije darovitosti, navode karakteristike darovite djece, te uloga nastavnika u identifikaciji darovitih učenika. U daljnjem dijelu rada opisuje se vidljivost darovitosti te navode instrumenti za uočavanje darovitosti kod djece. Zatim se govori o ulozi roditelja prema darovitosti kod djece, odnosno roditelja prema toj djeci. Zaključak autora je da nije uvijek lako prepoznati nadarene učenike, bez obzira o educiranosti učitelja. Međutim, najvažnije je da učitelj ima znanje i kompetencije koje će mu pomoći prepoznati nadarenog učenika i koji će svojim neposrednim radom i podrškom nadarenom učeniku omogućiti da vezuje svoj potencijal.
KLJUČNE RIJEČI: nastavnik, učenik, roditelj, nadarenost, darovito dijete

Uvod

Tema ovog rada je: Uloga nastavnika u radu s nadarenim učenicima. Prvo ćemo definirati nadarenost, na dalje ćemo pisati o oblicima nadarenosti. Kako poticati dijete da bude što uspješnije u svom školovanju? Jako je bitna uloga nastavnika u radu s djecom, treba pratiti djecu biti uz njih, pružiti im potporu kad imaju problem s nekim dijelom gradiva. Moje osobno razmišljanje je da nastavnik pored roditelja na neki način imaju ulogu odgajatelja, djeca usvajaju pravila ponašanja koja će na dalje primjenjivati za svoj daljnji rast i razvoj.
Unatoč brojnim spoznajama na ovom području, darovitost je i danas još uvijek široki pojam. Ono što darovitu djecu čini posebnima je želja, volja, strast i predanost za ono područje koje ih zanima i u kojem žele napredovati. Prema takvoj djeci u nama se pobuđuje duboko poštovanje, strahopoštovanje, ali, s druge strane, javlja se plašljivost i zavist. Darovita djeca suočavaju se s brojnim preprekama u životu kao što su okolina, odgojno-obrazovni sustav pa čak i roditelji. Upravo je podrška najbitniji čimbenik u razvoju njihova potencijala i darovitosti.
Učitelji imaju jednu od važnih uloga i unatoč neuređenosti u odgojno-obrazovnom sustavu, mogu potaknuti zainteresiranost i kreativnost kod darovite djece.
U protekla dva desetljeća, svrha i značaj podučavanja darovitih učenika podvrgnuti su utjecaju brojnih promjena. Prema novijim teorijama, vrsta inteligencije je odlučujući kriterij prema kojem se pojedini učenik prepoznaje i određuje kao darovit. Školstvo nastoji podići standarde i očekivanja postavljena učenicima, stoga su promjene u obrazovanju imale bitan utjecaj na predmetno područje.

85

Različite definicije darovitosti

Najstarije i najrasprostranjenije shvaćanje darovitosti proizlazi iz definicije inteligencije. Iz opažanja da se ljudska sposobnost snalaženja u različitim tipovima problema raspoređuje prema zvonolikoj krivulji (najviše ima prosječno uspješnih, a podjednak broj ispodprosječnih i iznadprosječnih pojedinaca) proizašla je mogućnost mjerenja te sposobnosti- inteligencije. Razlike u sposobnosti moguće je mjeriti (brojem riješenih zadataka u testu) i izraziti kao kvocijent inteligencije (IQ – odnos mentalne i kronološke dobi).
Definiranje darovitosti govori nam da su kriteriji koji se spominju različiti: intelekt, kreativnost i interakcija visoko razvijenih sposobnosti. Jedan je od kriterija kreativnost koja se i najčešće uočava po vanjskim znakovima (znatiželja, mašta, inteligencija) i može se poticati na različite načine u područjima za koja darovita djeca iskazuju interes. Pitanja koja se postavljaju ne bi trebala odražavati određene stereotipe, obrasce ponašanja i nametanje vlastitih ideja, nego pobuđivati hrabrost u zagovaranju vlastitih ideja i kritičko prosuđivanje.
Darovita su djeca vrlo maštovita i kreativna te umno sazrijevaju brže od svojih vršnjaka. Puno više čitaju i pokazuju velik interes za specifična područja. Postavljaju puno pitanja, logički brže zaključuju, mogu analizirati, sintetizirati i stvarati samo sebi znane putove rješavanja složenih zadataka, a posjeduju i druge umjetničke, jezične, glumačke sposobnosti. Često razvijaju osjećaj za duhovno i prepoznaju taj osjećaj kod drugih. Zbog često neodgovarajućih nastavnih planova i programa te sadržaja koji se obrađuje i koji u njima izaziva dosadu i nezainteresiranost, mogu biti nepažljivi ili ometati druge učenike svojim aktivnostima, stoga ponekad pokazuju one osobine koje se od njih najmanje očekuju: otpor radu u grupi ili paru, površnost, neprihvaćanje neuspjeha, a u razredu često nisu omiljeni, pogotovo ako imaju naviku isticanja svoje intelektualne nadmoći (Lazarević, 2001).
Darovita djeca kognitivnim razvojem premašuju drugu djecu iste kronološke dobi, stoga teško pronalaze prijatelje među vršnjacima. Uz to, darovito dijete koje nastavu sluša prema redovnom školskom programu vrlo brzo usvaja gradivo koje mu djeluje u, najmanju ruku, dosadno; zbog čega postaje hiperaktivno, ometa tijek nastave i skreće pozornost na sebe. Time zapravo pokazuje da želi surađivati, ali na sebi prilagođenoj razini – najlakši način da se ublaži raskorak između njihovih intenzivnih potreba i školskog programa.
Brojna istraživanja djece s visokim sposobnostima dokazala su da što su sposobnosti više, to su izraženije i specifičnosti koje ovu grupaciju čine izuzetno osjećajnom na neodgovarajući odgojno-obrazovni sustav. Najnovija istraživanja ukazuju da nesklad uslijed frustracije  zbog  nezadovoljenih  socijalnih  i  odgojno-obrazovnih  potreba  ovu  djecu  čini

86

rizičnom za kasnija asocijalna i devijantna ponašanja. Upravo rad s darovitima ima dvostruku korist jer na tako mogu ostvariti svoj biološki potencijal, no ujedno se i smanjuje rizik od asocijalnog ponašanja (Winner, 2005).

Karakteristike darovite djece

Postoji sklop karakteristika ponašanja koja se često znaju pojaviti kod darovite djece. Darovita djeca znatno se razlikuju od ostale po svojoj brzini, ali i samostalnosti kojom dolaze do otkrića novih puteva. Ponekad darovita djeca problem rješavaju na razini odraslog čovjeka. Razliku između djece koja su marljiva i trude se od darovite opisao je (Winner, 2005):
U područjima gdje je definiran skup organiziranog znanja poput matematike, jezika, umjetnosti, sporta, glazbe darovito dijete će prije usvojiti znanja od prosjeka svoje skupine. Razlog tomu je što mu ovladavanje ide brže i lakše.
Samostalnost djeteta sasvim normalno znači minimalna pomoć druge osobe, a to znači da dijete samostalno definira nova pravila, norme i metode do kojih je došao svojom spoznajom. Darovitoj djeci nije pokazan smjer kojim će doći do otkrivenja već svojom kreativnošću i novim načinima usvajanja znanja u određenom području/ima.
Za djecu koja pokazuju znakove darovitosti stupanj koncentracije je vrlo visok u području/ima koja ih zanimaju. Osim koncentracije, dijete pokazuje svoju strast i potpunu predanost svojim interesima pa tako ponekad znaju izgubiti pojam o vremenu.
Daroviti  pojedinci  imaju  neke  zajedničke  kognitivne  osobine  (Čudina-Obradović,
1991):
-sposobnost  usmjeravanja  pažnje  na  relevantne  informacije  i  sposobnost  zadržavanja pažnje
-visoko razvijena sposobnost uočavanja u području svoje nadarenosti (tzv. sistemsko razmišljanje)
-visoko razvijena sposobnost za uočavanje i pronalaženje novih problema (tzv. analitičko razmišljanje)
-originalan i aktivan pristup prema okolini, sposobnost učinkovite pohrane informacija
koja osigurava bogatu i dobro organiziranu mrežu pojmova i specifičnih znanja
-sposobnost brzog pretraživanja dugoročnog pamćenja.

87

Pogrešna shvaćanja nadarenih učenika
Postoji mnogo pogrešnih predodžbi o darovitim učenicima koje u konačnici njihova sredina može spriječiti. Navest ćemo neke od najčešćih zabluda i pogrešnih mišljenja koje okolina ima prema nadarenim učenicima:
Daroviti učenici su pametni i mogu se brinuti sami za sebe: Kada učenici ne dobiju naobrazbu primjernu njihovim potrebama, oni gube motivaciju, a ponekad i sam interes za učenje i školu. Istraživanja pokazuju da se njihov interes za napretkom neće održati niti razvijati do kraja ako nisu u potpunosti motivirani.
Daroviti su učenici uspješni u svim predmetima: Iako postoje učenici koji briljiraju u svim područjima, velika većina njih pokazuje darovitost za samo jedno od njih. Daroviti učenici mogu imati poteškoća s učenjem pojedinih predmeta dok ostale predmete polažu s lakoćom.
Nadareni su učenici jedna homogena skupina: Kao i sve druge skupine, nadareni učenici imaju različite interese, područja u kojima odskaču od drugih, različite sposobnosti i temperament. Ne postoje točno definirane karakteristike nadarenog učenika niti se svi učenici trebaju tretirati na isti način.
Svi su učenici talentirani u nekom području (Burušić i sur., 2019).

Okvir za poticanje iskustava učenja i vrednovanje postignuća darovite djece i učenika

Prema Zrilić i Marin (2017) Pravilnikom se utvrđuje praćenje, školovanje i motivacija darovitih učenika za vrijeme osnovne i srednje škole, ali i parametri završetka škole prije predviđenog vremena.
Okvirom za poticanje iskustava učenja i vrednovanje postignuća darovite djece i učenika (2016) naglasak se stavlja i na vrijednosti Okvira predviđenog za darovite učenike. Vrijednosti koje Okvir (2016) ističe su: „znanje, solidarnost, identitet, odgovornost, integritet, poštivanje, zdravlje i poduzetnost“. Takve su vrijednosti općenito bitne, ali u radu s darovitim učenicima naglasak je posebno stavljen na njih kao i u razvoju, jer, u najgorem slučaju, darovitost može biti neupotrebljiva i razarajuća.
Prema Okviru (2016) u razradi on daje:
objašnjenje vrijednosti i načela u radu s darovitim učenicima
naputke i preporuke važne uz proces identificiranja darovitih i podršku u odgojno-obrazovnom
sustavu za različite tipove darovitosti
naputke i preporuke vezane uz praćenje i evidenciju o ostvarenjima darovitih učenika

88

važnost i zadaća sudionika, a posebice tima u radu s darovitim učenicima u odgojno-
obrazovnim ustanovama
uloga i potpora roditeljima darovitih učenika
U njemu se također navodi sustavna briga o darovitima (2016):
uvođenje novijeg zakona o brizi za darovite
omogućeni preduvjeti za otkrivanje darovitih učenika
suradnja odgojno-obrazovne sa psihološko-pedagoškom ustanovom
prikupljanje  podataka  darovitih  učenika  od  predškolskog  do  srednjoškolskog  odgoja  i
obrazovanja
pristup bazama podataka o: centrima izvrsnosti, radovima, istraživanjima u aspektu darovitosti, ponuda za učenje darovitih kao i za stručne suradnike radionica, kampova, istraživačkih radova itd. (Zrilić i Marin, 2017).

Uloga nastavnika u identifikaciji darovitih učenika

Prvi susret sa školom bitan je put za svako dijete, a u toj dobi djeca razvijaju psihomotorne sposobnosti. Primjerice, u koordinaciji ruku i očiju gdje je većina šestogodišnjaka sposobna udariti loptu, mnogi ju mogu uhvatiti, ali manji je broj onih koji ističu stvarnu spremnost za te radnje dok ne napune osam ili devet godina.
Odgojno-obrazovna potpora bitan je faktor u poticanju i kreiranju učenikove darovitosti. Škola kojoj je temelj dobra reforma, ima potencijal razviti sposobnost mišljenja, zaključivanja, kreativnosti ne samo kod darovitih učenika već kod svih polaznika škole.
Prema Okviru (2016) u identifikaciji darovite djece uz roditelje u uočavanju darovitosti bi trebali biti upravo učitelji, a poželjno je da oni imaju neki stupanj pripremljenosti. Zadaća učitelja je detektirati i primjećivati darovitost te u kojem rasponu odstupa od ostalih vršnjaka. Postoje nedoumice brojnih učitelja prilikom identifikacije darovitih učenika kao što je otkrivanje darovitih učenika koji nisu uopće daroviti ili nemogućnost identificiranja darovitog učenika.
Učitelj različitim aktivnostima, to jest obogaćivanju i proširivanju kurikuluma za one učenike koje smatra da su potencijalno daroviti, može uvidjeti je li prisutna darovitost ili nije. Učitelji ne trebaju biti daroviti kako bi prepoznali darovitog učenika. Učitelji koji su pohađali seminare ili tečajeve za darovite prije će otkriti darovito dijete isto kao i učitelji koji u obiteljima imaju darovito dijete ili učitelji koji imaju više iskustva u odgojno-obrazovnom sustavu od ostalih, ali to ne znači da oni koji nemaju takvo iskustvo nisu jednako dobri u prepoznavanju darovitosti. Pomoć stručnih suradnika, roditelja, odgajatelja čak i drugih učenika učiteljima

89

može  biti  od  značajne  važnosti  kako  bi  zajedničkim  radom  ostvarili  ciljeve  u  odgojno
obrazovnome radu s darovitom djecom (Okvir, 2016).
Rad s darovitima ima dvostruku korist jer tako mogu ostvariti svoj biološki potencijal, a ujedno se smanjuje rizik od asocijalnog ponašanja. Program rada s nadarenom djecom uključuje identificiranje potencijalno darovitog djeteta, utvrđivanje njegovih mogućnosti, potreba i interesa te uvažavanje specifičnih interesa i produbljivanje istih. Nadalje, uključuje omogućavanje djetetu da nauči što ga zanima na način koji mu odgovara i pritom mu za te aktivnosti pruža dovoljno vremena. Takvoj djeci svakako treba organizirati složenije aktivnosti, naročito u pogledu apstraktnog mišljenja. Često se programi za darovitu djecu ostvaruju kao projekti, zahtjevnije logičko-didaktičke igre, rad na multimedijskom računalu i slično ili se, pak, organiziraju igraonice za darovitu djecu sličnih intelektualnih sposobnosti.
Škola učenicima osigurava uključenost u odgojno-obrazovni program u skladu s razinom i vrstom njihove darovitosti, primjerice; dodatnu nastavu i druge oblike rada koji potiču njihove sposobnosti i stvaralaštvo. Za darovite učenike može se organizirati rad po programima različite težine koji se ostvaruju u razrednom odjelu ili interesnim skupinama. Također, tu su razne kreativne i istraživačke radionice te skupni ili individualni izborni programi. U redovnoj nastavi dostupno je ubrzanje obrazovanja (akceleracija), mentorstvo i natjecanja, dok se izvan redovite nastave provode izvannastavne aktivnosti, radionice, ljetne i zimske škole, klubovi i kampovi.

Ubrzano školovanje – akceleracija

Ubrzanje školovanja znači ranije uključenje djeteta u redovito osnovnoškolsko obrazovanje ili mogućnost prelaska u više razrede tijekom iste školske godine. U takvom slučaju učiteljsko vijeće osniva stručni tim koji prati učenika i donosi odluku o njegovu prijelazu u viši razred. Stručni tim čine, ovisno o dobi učenika, učitelj razredne nastave i/ili učitelji predmetne nastave te stručni suradnici (psiholog, pedagog i drugi).
Odluka o ranijem uključenju i prelasku u više razrede donosi se nakon pomne procjene o potencijalnom utjecaju koji bi provedba imala na učenika, a jednom kad je provedeno, potrebno je pozorno praćenje utjecaja na učenika. Pri donošenju odluke osobito se uzima u obzir učenikova dob, emocionalni i tjelesni razvoj, potpora roditelja, obrazovna potpora i učenikovo zanimanje i motiviranost.

90

Vidljivost darovitosti

Uz određenje definicije darovitosti postavlja se idući problem, a to je prepoznavanje darovitog djeteta. Prikazivanjem različitih modela darovitosti različito se pristupa u identifikaciji učenika, od mjerenja opće inteligencije sve do uvođenja novih sposobnosti i domena koje su se mjerile.
Burušić i suradnici (2019) objašnjavaju da ispitivanjem prisutnosti darovitosti nije potrebno samo provesti testiranje i zatim prikupiti rezultate sposobnosti, vještina, mišljenja, već i sagledati širu sliku, a pritom misle na razvojni proces. Prikupljanjem što više podataka o pojedincu jasnije je u kojem se pravcu darovitost može razvijati. Testiranje pomoću testova opće inteligencije ostvarivo je u svrhu uključivanja u projekt proširivanja rada s darovitima. Ako je osnovni cilj provedba određenih sposobnosti pojedinca u nekom području, tada se poseže za testovima koji mjere određene elemente sposobnosti.
Zadaća odgajatelja, učitelja i stručnih suradnika je upravo pratiti razvoj, interes, postignuća i motivaciju kod potencijalno darovitih pojedinaca, ali i pripremanje za kvalitetno ispitivanje darovitosti. Dijete za koje pretpostavljamo da bi moglo biti darovito u određenom području ili aktivnosti ujedno je i sam „pokretač“ nekog projekta. Stvaranjem problemske situacije potiče se mašta, kreativnost i inovativnost u pronalasku rješenja (Burušić i sur., 2019).

Instrumenti za uočavanje darovitosti

Prelaskom iz teorije u praksu postoji lista metoda i testova koji pomažu u identifikaciji darovitosti, a Sindik i Elez (2010) navode neke od njih (procjenjivanje, testovi, tehnika intervjua i razgovora).
Nastavnikova opažanja, liste za provjeru i skale procjene, testovi inteligencije, testovi kreativnosti, individualni testovi inteligencije, sredine koje potiču kreativno učenje, nominacija (vršnjaci, roditelji, djeca sama). Postoje različite ljestvice sudova ili tvrdnji pomoću koje još nazivamo i instrumentima u procjenjivanju razvijenosti darovitosti, a kao takvi dostupni su roditeljima, nastavnicima, pedagozima, psiholozima, medicinskim stručnjacima, učenicima, odnosno svakome tko želi ispitati darovitost.
Korištenjem metoda testova, znanja i ličnosti ispituje se opća inteligencija, logičke, praktične, jezične, sportske sposobnosti i ostale zasebne sposobnosti. Uz testove, primjenjuje se i metoda intervjua (djece, roditelja, odgojitelja) koji pomažu u potvrdi ispitanih testova.

91

Postoje i dvije grupe u otkrivanju darovitosti, a to su metoda procjene i metoda testiranja. Metodu testiranja provode stručnjaci koji su osposobljeni koji uspoređuju rezultate darovitog sa standardima populacije (Sindik i Elez, 2010).

Roditelji

Roditelji djece ponekad mogu imati visoka očekivanja pa znaju forsirati djecu na postizanje uspjeha iako ona to ne žele. Veći se pritisak stavlja na djecu koja su darovita smatrajući da mogu sve riješiti stavi li se pred njih problem ili zadatak ne razmišljajući o posljedicama koje mogu ostaviti po dijete.
Darovita djeca za roditelje znače i veću posvećenost, kako u obiteljskome životu, tako i u odgojno-obrazovnome sustavu. Tako roditelji imaju velika očekivanja i posvećenost darovitom djetetu od odgojno-obrazovne ustanove koja u Republici Hrvatskoj ne nudi obogaćen program. Winner (2005) navodi neke obiteljske karakteristike koje bi mogle voditi ka darovitosti, a kao takvu navodi rođenje prvog djeteta ili jedinca, a razlog tomu je davanje poticaja najviše u prvim godinama djetetova života.
Djeca čiji roditelji obogaćuju svoj način života kulturnim uzdizanjima ili čitajući raznu literaturu pridonose razvoju darovitosti kao i njihova usmjerenost na dijete. Jedan od načina je vrijeme posvećeno razvitku darovitosti kod djeteta dok je drugi žrtvovanje kako bi djetetu osigurali obrazovanje na što većoj razini. Ne postoji ništa važnije od pružanja potpore koju roditelji pružaju svojoj djeci. U natprosječnim rezultatima koje daju darovita djeca obitelj je ta koja je imala glavnu ulogu. Poticanje, ohrabrivanje od strane roditelja, bake ili djedova djecu motiviraju za uspjeh u određenim područjima.
Darovitom djetetu potreban je spektar aktivnosti kako bi njegovao i razvijao darovitost za razliku od prosječnog djeteta, kao što su: poticaji, materijali za učenje i igru, učenje po modelu.

Zaključak

Iz svega navedenoga možemo zaključiti kako nadarene učenike nije uvijek lako prepoznati, neovisno o educiranosti učitelja, upravo zato što svoje iznimne sposobnosti neki učenici ne žele pokazati (zbog neprihvaćanja i neodobravanja od strane razrednih kolega, nerazumijevanja učitelja za stalna propitkivanja i sl.) Ali ono što je važno naglasiti je da za poticanje nadarenosti i njezinog razvoja nije nikada kasno i da tendencija učitelja mora ići u tom smjeru.

92

Gotovo jednako bitno kao poticanje nadarenosti kod učenika jest i pružanje radnih mogućnosti i materijala učenicima za rad, pomoć koja će im biti osigurana od strane učitelja ako im nešto nije jasno, učiteljev truda uvijek bude u koraku s njihovim svijetom i tako prati njihov napredak. Svako dijete od rođenja posjeduje jednu ili više potencijalnih nadarenosti. Ta potencijalna nadarenost će se razvijati ovisno o motivaciji pojedinca koja je vezana za njegove interese ali i poticajima za rad koji proizlaze od njegove obitelji, učitelja i okoline.
I na kraju, ono što se potvrđuje kao najvažnije je da učitelj ima znanje i kompetencije koje će mu pomoći prepoznati nadarenog učenika i koji će svojim neposrednim radom i podrškom nadarenom učeniku omogućiti da razvija svoj potencijal od kojeg će cijelo društvo i lokalna zajednica imati višestruke koristi u budućnosti. Možemo zaključiti da učitelji imaju pozitivan stav o darovitim učenicima kao i okolina koja ih prihvaća.
Ono čemu bi se trebali više okrenuti učitelji je upotreba digitalnih alata. Kako bi oni bili korišteni, škola treba biti informatički opremljena, ali pritom treba paziti da digitalizacija ne zamijeni u potpunosti živu nastavu. Osim opremljenosti, učitelji bi trebali posjedovati osnovno znanje u korištenju informatičke tehnologije.
Kako bi rad s darovitim učenicima bio zaokružen, potrebno je imati dobar školski sustav koji shvaća njegove potrebe, a samim time se olakšava rad učitelja. Potencijalni problem se može pojaviti u suradnji s roditeljima, želeći osigurati svojoj djeci potrebno obrazovanje, automatski se vrši pritisak na učitelje.
Postoje škole koje u Republici Hrvatskoj jednostavno ne nude programe koji bi bili usmjereni na razvitak darovitosti i tako učenici nemaju prostora za napredak unatoč volji i želji učitelja koju želi osigurati. Važno je strpljenje i suradnja s roditeljima, učiteljima, mentorima i ostalim stručnim suradnicima što više je moguće radi učenika.

93

LITERATURA
Burušić, J., Šerepac, V., Babarović, T., Blažev, M., Glasnović Gracin, D., Jagušt, T., Martinis, O. i Šakić Velić,
M. (2019). Stem daroviti i talentirani učenici. Identifikacija, metode nastavnog rada i profesionalno
usmjeravanje. Zagreb: Alfa, 110.-113. str.
Čudina – Obradović, M. (1991). Nadarenost: razumijevanje, prepoznavanje, razvijanje, Zagreb: Školska knjiga, 53. str., (8. 03.2021.)
http://czpd.hr/wpcontent/uploads/2016/03/Okvir-darovita-djeca-i-ucenici.pdf
Okvir za poticanje iskustva učenja i vrednovanje postignuća darovite djece i učenika (2016) (9. 03. 2021.)  https://lupilu.hr/djeca/sve-o-darovitoj-djeci-karakteristike-problemi-testiranja/
Sve o darovitoj djeci - karakteristike, problemi testiranja (2019). Hrvatska revija za rehabilitacijska istraživanja. (9. 03. 2021.)
Lazarević, N. (2001), Darovitost. Filozofski fakultet u Rijeci, 126.-127. str.
Sindik, J. i Elez, K. (2011). Mogućnost određivanja pouzdanosti i konstruktne valjanosti za tri skale procjene nekih aspekata darovitosti predškolske djece. Hrvatska revija za rehabilitacijska istraživanja, 47(1), 108-123.
Winner, E. i Opačak, K. (2005). Darovita djeca: mitovi i stvarnost. Ostvarenja. (9.03.2021.)
Zirlić, S. i Marin, D. (2018). Zakonski okviri odgoja i obrazovanja darovitih učenika u Republici Hrvatskoj, 86.-
str.

ULOGA NASTAVNIKA S NADARENIM UČENICIMA
Marko Mijatović, Ph. D
Vedrana Blagojević, M.Sc.
Summary
Throughout the work there are different definition of gifts, listing the characteristics of gifted children, and the role of teachers in identifying gifted students. The further part of the work describes the recognition of those gifted and lists the instruments for noticing gifts in children. Furthermore, there is a talk of the role of parents towards gifted children. The author's conclusion is that it is not always easy to recognize gifted students, regardless of teacher education. However, the most important thing is that the teacher has the knowledge and competences to help him recognize the gifted student and who will invest his immediate work and support for the gifted student to excel with his potential.
Keywords: teacher, student, parent, gift, gifted child

94

Nataša Milutinović, Deutschlehrerin	UDC 37.04:811.112.2
JU OŠ „Đura Jakšić“ Podnovlje	Pregledni članak
Doboj, BiH

AUTONOMES LERNEN UND LERNSTRATEGIEN IM DEUTSCHUNTERRICHT

ZUSAMMENFASSUNG: Lernerautonomie gehört zu den aktuellsten Themen beim Lernen von Fremdsprachen in der heutigen Zeit und ist eng mit den Lernstrategien verbunden. In dieser Arbeit werden verschiedene Definitionen und Merkmale des autonomen Lernens beschrieben, sowie Lernstrategien, die im Deutschunterricht verwendet werden. Das richtige Anwenden von Lernstrategien fördert autonomes Lernen und so wird auch das Prinzip von der lebenslangen Bildung gefördert. Die Aufgabe der Lehrkraft ist es, die Lernenden auf dem Weg zur Lernerautonomie zu unterstützen, indem im Unterricht einige Kompetenzen geübt werden. Dann können Lernende langfristig selbstständiger lernen, denn selbstständiges Lernen soll man in der Regel trainieren. Selbstständiges Lernen ist auch eng mit der Motivation verbunden, denn motivierende Lernende können meist selbstständig lernen.
SCHLÜSSELWÖRTER: autonomes Lernen, Lernstrategien, Motivation, Lerntechniken

AUTONOMOUS LEARNING AND LEARNING STRATEGIES IN GERMAN LANGUAGE

SUMMARY: Learner autonomy is one of the hottest issues in foreign language learning today and is closely related to learning strategies. In this thesis, different definitions and characteristics of autonomous learning are described, as well as learning strategies used in German classes. The correct application of learning strategies promotes autonomous learning and so the principle of lifelong education is also promoted. The task of the teacher is to support the learners on the way to learner autonomy by practicing some competences in the classroom. Then learners can learn more independently in the long term, because independent learning should usually be practiced. Independent learning is also closely related to motivation, because motivating learners can usually learn independently.
KEYWORDS: autonomous learning, learning strategies, motivation, learning techniques

Einführung

Lernautonomie gehört zu den aktuellsten Themen beim Lernen von Fremdsprachen in der heutigen Zeit. Sie ist nicht nur ein Thema der Diskussion in der Pädagogik, Linguistik und Didaktik, sondern auch in der Psychologie.
Das  Wort  Autonomie  stammt  aus  dem  Altgriechischen  autonomía  und  bedeutet Eigengesetzlichkeit  oder  Selbstständigkeit.  Sie  ist  in  der  idealistischen  Philosophie  die Fähigkeit, sich als Wesen der Freiheit zu begreifen und aus dieser Freiheit heraus zu handeln.1 Lernautonomie ist eng mit den Lernstrategien und Lerntechniken verbunden. Nicht nur
die Lehrer, sondern auch die Lernenden sollten ihr Lernen selbstständig vorbereiten, steuern und kontrollieren. Wenn man schafft, bei den Schülern und Schülerinnen die Motivation zu

1 https://de.wikipedia.org/wiki/Autonomie, abgerufen am 3.1.2022, 15:20)

95

fördern, dann können sie sich auch zu selbstständigen und selbstverantwortlichen Lernenden entwickeln.
Im Fremdsprachenunterricht muss neben der Frage nach den didaktischen Entscheidungen auch die Frage nach der prozeduralen Kompetenz der Lerner gestellt werden. Das bedeutet, dass die Lernenden ihre Fremdsprachenkenntnisse selbstständig wiederholen, festigen und erweitern können. Auf diese Weise sollten sie zum lebenslangen autonomen Lernen befähigt werden und dies ist auch die Voraussetzung zur Weiterbildung (Blažević, 2007: 66). Die Lehrerrolle erfährt dabei eine deutliche Veränderung. Der Lehrer ist nicht mehr der Mittelpunkt des Unterrichts, er sollte den Mut haben, den Lernprozess loszulassen und den Lernenden Selbstverantwortung zuzutrauen. Der Lehrer hat jetzt die Aufgabe, den Unterricht zu moderieren, Lernsituationen zu schaffen, Lernhelfer und Lernpartner zu sein (Bimmel, Rampillon, 2000: 33).
In der Fachliteratur gibt es verschiedene Definitionen des autonomen Lernens. Eine sehr allgemeine Definition des autonomen Lernens lautet: „Die Lernenden besitzen die Möglichkeit und die Fähigkeit, das Lernziel und den Lernweg selbst zu bestimmen, sowie das eigene Lernverhalten zu beurteilen“ (Bohn, 1999: 94).
Bimmel und Rampillon (2000: 33) definieren das autonome Lernen auf folgende Weise: Von autonomem Lernen sprechen wir, wenn Lernende die zentralen Entscheidungen über ihr Lernen selbst treffen.“ Autonome Lerner entscheiden z.B. selbst, dass sie lernen wollen, wie sie beim Lernen vorgehen, welche Materialien und welche Hilfsmittel sie zum Lernen verwenden, welche Lernstrategien sie einsetzen, ob sie allein oder mit anderen lernen, u. ä. (Bimmel, Rampillon, 2000: 33).
Die Lernenden sind es also die, die ihr Lernen organisieren, steuern und evaluieren. Leider ist dies im Unterrichtsalltag nicht bei allen Schülern möglich, weil es immer leistungsstärkere sowie leistungsschwächere Schüler gibt. Außerdem sind wir im Deutschunterricht an bestimmte Lehrziele gebunden, die durch Lehrpläne, Schulbücher und andere Vorgaben bestimmt sind.

Lerntypen

Wie die Lernenden am besten lernen, kann auch davon abhängen, welchen Lernstil sie haben. Der Lernstil beschreibt die Art und Weise, wie jemand am besten neue Informationen aufnimmt und verarbeitet. Sehr bekannt ist die Unterscheidung in vier Lerntypen geworden, die

96

unterschiedliche Sinnes-und Wahrnehmungskanäle bei der Aufnahme und Verarbeitung von Wissen bevorzugen. Wir unterscheiden folgende Lerntypen:
der auditive Lerntyp, Lernen über das Hören
der visuelle Lerntyp, Lernen über das Sehen
der kommunikative Lerntyp, Lernen durch Gespräch und in Interaktion mit anderen
der motorisch-kinestästhetische Lerntyp, Lernen durch Berührung oder durch Bewegung (Ballweg u.a. 2013: 55).
Für den auditiven Typ ist es leicht, Informationen, die er gehört hat, aufzunehmen und sich zu merken. Deswegen ist für diesen Typ auch kein Problem, mündlichen Präsentationen zu folgen oder Informationen aus dem Radio zu verstehen und wiederzugeben. Der visuelle Typ kann sich besonders gut Informationen merken, die er sieht. Diese Typen lernen gern Inhalte, die in Texten präsentiert werden. Außerdem fällt es ihnen leicht, wenn neues Wissen mithilfe von Postern, Grafiken oder Bildern dargestellt wird. Als visueller Typ lernt man neue Informationen gut, indem man Filme oder Fernsehsendungen zu einem bestimmten Thema ansieht. Der kommunikative Lerntyp kann am besten mit anderen zusammen lernen. Am leichtesten behält er Informationen, wenn er darüber spricht oder diskutiert. Deswegen ist es für diesen Typ wichtig, Gesprächspartner zu haben und Aufgaben in Gruppen und Partnerarbeit zu bearbeiten. An Erklärungen und Definitionen erinnern sich diese Typen besonders gut, wenn sie sich abfragen lassen oder wenn mit einem Partner darüber sprechen. Der motorisch- kinästhetische Lerntyp bevorzugt Lernen mit Bewegung, Handeln und Fühlen. Aus diesem Grund lernt er gut, indem er selbst Dinge ausprobiert oder Handlungen ausführt. Es ist auch hilfreich, wenn er sich beim Lernen bewegt, Dinge aufschreibt oder zeichnet (Ballweg u.a. 2013: 55).

Autonome Schüler und Schülerinnen

Schon kleine Kinder und sogar auch Babys lernen selbstständig. Sie entdecken jeden Tag etwas Neues und nehmen Informationen schnell auf. Auf diese Weise lernen auch unsere Schüler und Schülerinnen, egal ob sie Kinder, Jugendliche oder auch Erwachsene sind. Sie übernehmen selbst die Verantwortung für ihr Lernprozess indem sie z.B. entscheiden, wie sie den Wortschatz lernen oder wann sie mit dem Lernen anfangen. Manche konzentrieren sich besser am frühen Morgen, manche am Nachmittag oder am Abend und auf diese Weise können

97

sie erfolgreicher lernen. Es gibt keine feste Regel oder passendes Rezept als Anleitung zum selbstständigen Lernen. Sie müssen deswegen selbst herausfinden, was ihnen am besten passt. Die Lehrkräfte sollten ihre Schüler in ihrer Selbstständigkeit so viel wie möglichst fördern und auf diese Weise die Motivation erhöhen, aber damit auch den Lernerfolg.
Die Aufgabe der Lehrkraft ist es, die Lernenden auf dem Weg zur Lernerautonomie zu unterstützen, indem im Unterricht einige Kompetenzen geübt werden. Dann können Lernende langfristig selbstständiger lernen. Selbstständiges Lernen soll man in der Regel trainieren. Lernende wissen nicht von Anfang an, was sie gut können, mit welchen Materialien sie arbeiten sollten und was sie noch einüben müssen.
Selbstständiges Lernen ist auch eng mit der Motivation verbunden. Motivierende Lernende können meist selbstständig lernen. Wichtig sind auch die Aufgaben und ihr Schwierigkeitsgrad, weil die Lernenden nicht überfördert werden sollten. Die Aufgaben sollten komplex sein, aber nicht zu schwierig für den Leistungsstand der Schüler und sie sollten relevant für ihren Alltag sein. Um das autonome Lernen im Unterricht zu fördern, sollte man also die Lernenden vorbereiten und die wichtigste Voraussetzung dafür sind die Lernstrategien, die man vermitteln muss.

Lerntechniken und Lernstrategien

Manchmal wird versucht, den Begriff Lerntechniken von der Lernstrategien zu unterscheiden. Bei Lerntechniken handelt es sich um Fertigkeiten, die die Lernenden einsetzen, um etwas zu lernen z.B. die Bedeutung eines Wortes in einem Wörterbuch zu suchen. Lernstrategien sind Pläne, die sich die Lernenden im Kopf ausdenken, um ein Ziel zu erreichen- wie z.B. die Überlegung wie sie die Bedeutung eines Wortes herausfinden können (Bimmel, Rampillon, 2000: 44, 45).
In der Fachliteratur umfassen Sprachlernstrategien eine ganze Reihe von Strategien. Man unterscheidet auch zwischen kognitiven, metakognitiven und affektiven Sprachlernstrategien. In der folgenden Tabelle sind verschiedene Typen von Strategien dargestellt:

Tabelle 1. Strategien beim Deutschlernen (Ballweg u.a. 2013: 96)

98

Strategien, die beim Deutschlernen generell eine Rolle spielen	
Sprachlernstrategien	Kommunikationsstrategien	
kognitive Strategien

Gedächtnisstrategien, z.B. Wortgruppen bilden
Verständnisstrategien, z.B.
Schlüsselwörter in einem Text markieren	Strategien, die beim Gebrauch einer Sprache angewandt sind
Strategien zum Anbahnen und Aufrechterhalten von Kommunikation,
z.B. Nachfragen
Kompensationsstrategien, z.B. Mimik und Gestik einsetzen	
metakogitive Strategien

Strategien, die das Lernen organisieren,
z.B. sich das Lernziel bewusst machen		
affektive Strategien

Strategien, die das Lernen regulieren,
z.B. Stress reduzieren durch Entspannung		

Kognitive Strategien sind mentale Handlungen, die dazu führen, dass Wissen und Fakten aufgenommen und gespeichert werden. Hier gibt es einerseits Gedächtnisstrategien, bei denen	sich	die	Lernenden	etwas	merken,	wie	z.B.	Vokabeln,	und	andererseits Verständnisstrategien, die z.B. dabei helfen gesprochene oder geschriebene Texte zu verstehen. Metakognitive Strategien setzen  Lernende  ein,  wenn sie  das  Lernen  organisieren.
Zentral sind dabei drei Bereiche: Ziele einsetzen, das Lernen planen und das Lernen evaluieren. Dazu gehören auch viele Handlungen, die Selbstständigkeit und Eigenverantwortung ausdrücken. Diese Strategien dienen dazu, den Sprachlernprozess bewusst zu gestalten und sind somit eng mit Sprachlernbewusstheit verbunden.
Affektive Sprachlernstrategien sind solche Strategien, die sich auf Emotionen und Motivation beziehen. Dazu gehört sich selbst zu motivieren und produktiv mit Ängsten und Unsicherheiten umzugehen.
Neben Sprachlernstrategien gibt es auch Kommunikationsstrategien, die Lernenden nicht zum Lernen, sondern in der Verwendung der Sprache benutzen. Dazu gehört, wenig Angst vor Fehlern zu haben und kreativ mit der Sprache umzugehen, beispielsweise indem Platzhalter für unbekannte Wörter (Dingsda) verwendet oder neue Wörter erfunden werden, die es zwar

99

nicht gibt, die aber oft verstanden werden. Diese Strategien sind sehr hilfsreich für die Kommunikation und können im Unterricht geübt werden. (Ballweg u.a. 2013: 95, 96)
Bimmel und Rampillon (2000: 64) gliedern die Lernstrategien in die direkten (kognitiven) und indirekten Strategien. Direkte (kognitive) Strategien befassen sich direkt mit dem Lernstoff und indirekte Strategien befassen sich mit der Art und Weise des Lernens, also mit den Gefühlen, die mit dem Lernen verbunden sind (affektive Strategien) und mit den sozialen Verhaltensweisen (soziale Strategien).

Schlussfolgerung

Das  autonome  Lernen  wird  immer  wichtiger,  um  den  Herausforderungen  des
„lebenslangen Lernens“ gerecht zu werden. Deshalb müssen die Lehrer den Schülern nicht nur Kenntnisse, den Lehrstoff und die Regeln vermitteln, sondern auch Wege aufzeigen, wie man effektiv und erfolgreich lernen kann. Die Schule muss den Schülern und Schülerinnen Lernstrategien und Lerntechniken näherbringen, damit der Spracherwerb auch selbstständig erweitert werden kann. Einen ganz wesentlichen Gesichtspunkt stellt auch die Motivation eines Schülers dar. Wenn es gelingt die Motivation und Neugier bei den Schülern zu wecken und sie für das Sprachenlernen zu begeistern, dann werden sie sich auch zu „autonomen Schülern“ entwickeln.
Das Fremdsprachenlernen hängt von den psychologischen, pädagogischen und sozialen Faktoren ab. Man muss das Alter der Schüler beachten, ihre Persönlichkeit und individuellen Bedürfnisse wahrnehmen und berücksichtigen. Wenn der Lernende seine Bedürfnisse erkennt, welcher Lerntyp er ist und man für ihn geeigneten Lernstrategien anwendet, dann wird der Lernprozess effektiv und erfolgreich sein. Zu den Hauptmerkmalen des autonomen Lernens gehört also vor allem die Fähigkeit das eigene Lernen zu planen und zu organisieren. Deswegen könnte das autonome Lernen das lebenslange Lernen fördern und spielt im Fremdsprachenunterricht eine sehr wichtige Rolle.

100

LITERATURVERZEICHNIS
Ballweg, S. u.a. (2013): Wie lernt man die Fremdsprache Deutsch?. Stuttgart: Goethe-Institut.
Blažević, Nevenka (2007): Grundlagen der Didaktik und Methodik des Unterrichts Deutsch als Fremdsprache.
Rijeka: Digital Point.
Bimmel, P., Rampillon, U. (2000) Lernerautonomie und Lernstrategien: Fernstudieneinheit 23. München: Goethe- Institut.
Bohn, Rainer (1999): Probleme der Wortschatzarbeit: Fernstudieneinheit 22. Berlin: Langenscheidt. https://de.wikipedia.org/wiki/Autonomie, abgerufen am 3.1.2022, 15:20)

Nataša Milutinović, prof. njemačkog jezika JU OŠ „Đura Jakšić“ Podnovlje

AUTONOMNO UČENJE I STRATEGIJE UČENJA U NASTAVI NJEMAČKOG JEZIKA

SAŽETAK: Autonomno učenje je danas veoma aktuelna tema kada se govori o učenju stranih jezika i usko je povezana sa strategijama učenja. U ovom radu su opisane različite definicije i karakteristike autonomnog učenja, kao i strategije učenja koje se koriste u nastavi njemačkog jezika. Pravilno korištenje strategija učenja doprinosi razvoju autonomnog učenja i samim tim se razvija i princip cjeloživotnog učenja. Zadatak nastavnika je da razvija i pomaže učenicima na putu ka autonomnom učenju, pri čemu se određene kompetencije uvježbavaju u nastavi stranog jezika. Na taj način učenici mogu i poslije samostalno da uče, jer se samostalno učenje po pravilu može uvježbati. Samostalno učenje je usko povezano i sa motivacijom, jer motivisani učenici u većini slučajeva umiju samostalno da uče.
KLJUČNE RIJEČI: autonomno učenje, strategije učenja, motivacija, tehnike učenja

101

102

UPUTSTVO ZA SARADNIKE

Časopis NIR izlazi dva puta godišnje i objavljuje izvorne radove iz svih oblasti istraţivanja prirodnih, društvenih i humanističkih nauka. Radovi koji su već objavljeni ili ponuĎeni za objavljivanje u nekoj drugoj publikaciji ne mogu biti prihvaćeni, kao ni oni koji ne zadovoljavaju naučne kriterijume Uredništva.
U časopisu NIR publikuju se radovi obima do jednog autorskog tabaka (autorski tabak ima 30.000 znakova, uključujući i razmak izmeĎu znaka, saţetak, rezime i literaturu). Izuzetno od ovoga moţe se odstupiti u dogovoru sa Uredništvom.
Časopis NIR sadrţi rubrike: Istraživanja, Studije i članci.
Svi tekstovi treba da budu kucani fontom Times New Roman, veličina slova 12, prored

1,5.

Tekstovi pisani na bosanskom, hrvatskom, srpskom jeziku, ekavskim ili ijekavskim

narečjem, treba da budu pisani ćirilicom/latinicom. Strana imena autora koja se spominju u tekstu treba da budu transkribovana i ispisana ćirilicom/latinicom, a prilikom prvog pomena, treba da budu napisana u zagradi originalnim jezikom i pismom. Prezimena autora u zagradama, prilikom harvardskog načina navoĎenja, takoĎe treba da budu napisana na jeziku i pismu na kojima je izvornik. Pojedine reči i izrazi mogu biti, iz naučno-stručnih potreba, pisani na originalnom jeziku i pismu. Svi citati na bosanskom, hrvatskom, srpskom jeziku treba da budu pisani ćirilicom/latinicom.
Rukopis ponuĎen za štampu treba da ima sledeće elemente: ime i prezime autora, naslov rada, saţetak, ključne reči, tekst rada, rezime na engleskom jeziku (uključujući i naslov rada) i naučni aparat (redosledom kojim su ovde navedeni).

Zaglavlje:
Titula autora, ime i prezime autora, ustanova u kojoj je autor zaposlen i kontakt (eadresa), na
početku rada u levom bloku (font 10); i za autora i za koautore navode se svi podaci.
Naslov rada – piše se na sredini, velikim slovima (font 12) i boldom. Podnaslovi se pišu
na sredini, malim slovima i boldom i numerišu se arapskim brojevima. Ukoliko u podnaslovu ima više celina, one se takoĎe označavaju arapskim brojevima (npr. 1.1., 1.1.1., itd.).
Saţetak (način pisanja: SAŢETAK:) (font 10) bi trebalo da sadrţi precizno odreĎene spoznajne i interpretativne ciljeve rada, saţeto definisane postupke i metode i rezultate rada. Saţetak ne treba da bude duţi od 900 znakova s razmacima (100 do 250 reči) i ne bi trebalo da premaši 10% duţine teksta rada. Ne treba citirati literaturu u saţetku.
Posle saţetka slede ključne reči (način pisanja: KLJUČNE REČI:) (font 10). U ključnim rečima, kojih ne bi trebalo da bude više od deset, treba uкazati na glavne probleme istraţivanja.
Izvori se citiraju ili navode u tekstu, u okruglim zagradama, na sledeći način: prezime autora knjige ili rada i godina izdanja – npr. (Radovanović, 1986); ako se ţeli uputiti na odreĎenu stranicu – npr. (Radovanović, 1986: 58); ako ima više autora sa istim prezimenom – (Ivić, P. 1998: 89) (Ivić, M. 1970: 45); ako autor ima više radova iz iste godine – npr. (Bugarski, 1996a) (Bugarski, 1996b).

103

NIR 20/2022

Izvori se mogu citirati i na sledeći način: u [3] se koristi... U fusnotama (font 10) daju se samo komentari autora.

Korisne informacije

Skraćenice i akronimi
Definišite skraćenice i akronime kada ih koristite prvi put u tekstu, pa i u slučaju kada su već definisane u saţetku. Opšte poznate skraćenice ne moraju se definisati. Nemojte koristiti skraćenice u naslovima ili poglavljima, osim ako je neizbeţno.

Jedinice
Koristite meĎunarodni sistem jedinica (SI) ili CGS sistem. (SI sistem ima prednost.) Izuzetak su jedinice koje se koriste u komercijalnim nazivima kao na primer „3.5-inch disketna jedinica“.
Izbegavajte mešanje jedinica SI i CGS sistema, to obično unosi pometnju zato što jednačine nisu usklaĎene u dimenzijama. Ukoliko morate upotrebiti jedinice različitih sistema, posebno istaknite jedinicu za svaki izraz u jednačini.
Nemojte mešati pune nazive i skrаćenice jedinica: koristite „Wb/m2” ili „webera po
kvadratnom metru“. U tekstu koristite pune nazive jedinica: „. . . nekoliko henrija“, a ne
„ ... nekoliko H“.
4. Koristite nulu ispred decimalnog zareza: “0,25”, a ne “,25”. Koristite “cm3”, ne “cc”.

Slike i tabele
Naziv i broj slike ili grafikona centrirati u redu ispod slike (ikona „Naziv Slike“).

	U potpunosti	Delimično	Nedovoljno	
Series1	23,10%	59,60%	17,30%	

Slika 1. Naziv grafikona

Naziv  i  numeraciju  tabela  pisati  u  redu  iznad tabele,  od  početka  reda,  kao  što  je
prikazano u ovom uputstvu.

Tabela 1. Naziv tabele

104

Pogon	Proizvodnja po pogonima (kom)	
I	20 000	
II	15 000	
III	24 000	

Pri označavanju koordinata na slici koristite reči, a ne simbole ili skrаćenice. U označavanju koordinata jedinice stavite u zagrade, ali nemojte ih označiti samo sa jedinicama. Npr. pišite „magnetizacija (A/m)“ ili „magnetizacija {A[m(1)]}“, a ne samo „A/m“. Ne označavajte  koordinate  s  odnosom  oznaka  i  jedinica.  Npr.  pišite  „temperatura  (K)“,  a  ne
„temperatura/K“.
Predlaţemo da za umetanje slika koristite tekstualni okvir (engl. text box), jer je u
Micosoft Word dokumentu ova metoda puno stabilnija od direktnog umetanja slika.
Jednačine numerišite redom; brojeve jednačina pišite u zagradama poravnajte desno,
kao  (1)  koristeći  desni  tabulator.  Za  formatiranje  reda  sa  jednačinom  koristiti  ikonu
„Jednačine“.
Ukoliko nakon otkucane jednačine na tastaturi pritisnete tipku „Tab“, a zatim ukucate redni broj jednačine, isti će automatski biti poravnan uz desnu ivicu.
Kako bi u tekstu Vaše jednačine bile kompaktnije, za deljenje moţete upotrebiti kosu
crtu
(/), a za eksponencijalnu funkciju oznaku exp() sa odgovarajućim eksponentom u zagradi. Simbole za jednačine i varijable pišite kosim slovima, osim grčkih slova. Za oznaku minus koristite dugačku crticu, a ne kraći znak rastavljanja slogova. Ako su deo rečenice, iza jednačine stavite zarez ili tačku.
Jednačine pisati u jednoj koloni, sa numeracijom uz desnu ivicu, kao:

                                                        	(1)

Zaključak
Budite kratki i navedite najvaţniji zaključak Vašeg rada. U zaključku nemojte koristiti
ni formule ni slike.

Literatura
Navesti samo naslove koji su direktno vezani za problematiku rada.
Literatura (bibliografija, izvori) (način pisanja: LITERATURA) (font 10) navodi se po azbučnom/abecednom redu, ako su izvori citirani prema harvardskom načinu navoĎenja. Tada se literatura navodi bez numeracije.
Ako je u radu zastupljen način citiranja izvora u uglastim zagradama, npr. [3], onda je numeracija u spisku literature obavezna. Literatura se navodi po redosledu citiranja/ azbučnom/ abecednom redu.
Za  formatiranje  spiska  literature  na  kraju  rada,  koristiti  ikonu  „Literatura“,  koja automatski vrši numeraciju.

105

NIR 20/2022

Reference. Imena stranih autora navode se u originalu ili u bosanskoj/hrvatskoj/srpskoj transkripciji, fonetskim pisanjem prezimena, a zatim se u zagradi navodi izvorno, uz godinu publikovanja rada, npr: Dimanš (Dimanche, 1990). Odluka o korišćenju originala ili transkripcije prepušta se autorima, ali izbor mora biti dosledan u celom članku. Ukoliko su dva autora rada, oba se navode u tekstu. Ukoliko rad ima od 3 do 5 autora, u prvom navodu se pominju imena svih, a u kasnijim navodima prezime prvog autora i skraćenica „et al.“. Ukoliko rad ima šest ili više autora, navodi se samo ime prvog i skraćenica „et al.“. U spisku literature navode se samo reference na koje se autor pozvao u radu, abecednim redom po prezimenima autora.

Bibliografska jedinica knjige treba da sadrţi prezime i inicijale autora, godinu izdanja,
naslov knjige (kurzivom), mesto izdanja i izdavača, npr:
Pantić,  D.  (1990).  Promene  vrednosnih  orijentacija  mladih  u  Srbiji.  Beograd:  Institut
društvenih nauka.

Poglavlje u knjizi navodi se na sledeći način:
Day, R. L. (1988). Measuring preferences. U R. Ferber (Ed.) Handbook of marketing research (pp. 112 - 189). New York: McGraw-Hill. (Napomena: naslovi stranih publikacija treba da budu data u „sentence case“-u, sa početnim velikim slovom i ostalim malim. Ukoliko rad ima podnaslov, on se od naslova odvaja sa dve tačke, i počinje velikim slovom.)

 Članak u časopisu treba da sadrţi prezime i inicijale autora, godinu izdanja u zagradi, naslov članka, puno ime časopisa (kurzivom), volumen (kurzivom) i stranice, npr: Dweck, C.
S. & John, A. T. (1986). Motivational processes affecting learning. American Psychologist, 41, 1040-1048. (Napomena: nazivi članaka pišu se u rečeničnom formatu, u kom je samo prvo početno slovo veliko. Nazivi časopisa na engleskom jeziku pišu se tako da početna slova svih reči, izuzev veznika, budu velika.)

 Kada je r eč o w eb dokumentu , navodi se ime autora, godina, naziv dokumenta (kurzivom), datum kada je sajt posećen, i Internet adresa sajta, npr.: Degelman, D. (2000). APA Style Essentials. Retrieved May 18, 2000 from: http://www.vanguard.edu/psychology/apa.pdf

Ako se jedan autor navodi više puta, navodi se po redosledu (godini) publikovanja reference, odnosno (ako ima koautore) po prezimenu prvog koautora. Ukoliko se navodi više radova istog autora u jednoj godini, godine treba da budu označene slovima а, б, в/a, b, c, polazeći od najskorije npr. (1995a), (1995b). NavoĎenje nepublikovanih radova (npr. rezimea sa naučnog skupa, manuskripta i sl.) nije poţeljno. Ukoliko je takvo navoĎenje baš neophodno, treba navesti što potpunije podatke. Npr:
Mitrović, D. (2004). Upitnička provera psihoanalitičkog konstrukta Elektro kompleksa putem poliemocionalnog načina odgovaranja. Nepublikovana doktorska disertacija. Filozofski fakultet, Univerzitet u Novom Sadu, Novi Sad.

Prilog. U prilogu treba dati samo one opise materijala koji bi bili korisni čitaocima za razumevanje, evaluiranje ili ponavljanje istraţivanja.

106

Fusnote i skraćenice. Fusnote treba izbegavati. Skraćenice takoĎe treba izbegavati, osim izrazito uobičajenih. Skraćenice koje su navedene u tabelama i slikama treba da budu objašnjene. Objašnjenja (legenda) se daju ispod tabele ili slike.

Radove treba dostaviti Uredništvu (iubd.nir@gmail.com), u elektronskoj formi. Uredništvo zadrţava pravo da prilagoĎava rad opštim pravilima ureĎivanja časopisa NIR i standardima bosanskog, hrvatskog, srpskog jezika.

Svi radovi u časopisu NIR podleţu recenziranju stručnjaka iz nadleţne oblasti.

Svi rukopisi prispeli na vreme koji se uklapaju u predviĎen obim i pripremljeni su u
skladu s Uputstvom, biće štampani u časopisu NIR.

Uredništvo časopisa NIR

107

NIR
Časopis za nauku-istraživanje-razvoj godina XI, broj 21
Brčko, juni, 2022.

Glavni i odgovorni urednik: Prof. dr Velimir Sotirović

Urednik:
Prof. dr Branislav Egić

Redakcija:
Prof. dr Zoran Lovreković (Srbija), Prof. dr Aleksa Macanović (BiH), Prof. dr Branislav Egić (Srbija), Prof. dr Giacomo Borruso (Italija), Prof. dr Radmilo Todosijević (Srbija), Prof. dr Bećir Kalač (Crna Gora), Prof. dr Marinko Kresoja (Srbija), Doc. dr Tamara Grujić (Srbija), Prof. dr Marko Vasiljević (BiH.

Izdavač
Internacionalni univerzitet, Brčko distrikt BiH
M. Malića i I. Džindića bb, Brčko
internacionalni.univerzitet@gmail.com www.iu-bd.org

Za izdavača
Prof. dr Velimir Sotirović, rektor

Prevod
Mr Kristina Varcaković

Lektura i korektura
Mr. Emina Osmić - Hajdarević

Prelom teksta
Almir Selimović

Korice i ilustracija na naslovnoj strani Mila Melanek

Štampa
Printas d.o.o. Srebrenik

Tiraž
80 primjeraka

Časopis NIR izlazi dva puta godišnje

Recenzenti:
Prof. dr Velimir Sotirović, Internacionalni univerzitet, Brčko distrikt BiH
Prof. dr Radenko Krulj, Filozofski fakultet, Kosovska Mitrovica
Prof. dr Dragan Škobalj, Internacionalni univerzitet, Brčko distrikt BiH
Prof. dr Zvonko Sajfert, Tehnički fakultet „Mihajlo Pupin“ Zrenjanin, Univerzitet u Novom Sadu
Prof. dr Dušan Jarić, Prirodno-matematički fakultet, Novi Sad, Univerzitet u Novom Sadu
Doc. dr Branko Blagojević, Vode Republike Srpske, Banja Luka, Republika Srpska
Prof. dr Miloš Marković, Internacionalni univerzitet, Brčko distrikt BiH
Prof. dr Marinko Kresoja, Internacionalni univerzitet, Brčko distrikt BiH

Uredništvo časopisa NIR ne zastupa stavove autora čije tekstove objavljuje.
Sva autorska prava zadržana. Zabranjeno je svako neovlašćeno umnožavanje, fotokopiranje ili
reprodukcija dijelova teksta.

CIP - Katalogizacija u publikaciji
Nacionalna i univerzitetska biblioteka Bosne i Hercegovine, Sarajevo

001

NIR: časopis za nauku, istraživanje, razvoj / glavni i odgovorni urednik Velimir
Sotirović. - God. I, br. 1 (juni 2012)-. - Brčko :
Internacionalni univerzitet, 2012-. - 19 cm

Dva puta godišnje
ISSN 2233-1603

COBISS.BH-ID 19756294